Справа № 2-а/1570/3206/11
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2012-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2012 р.Справа № 2-а/1570/3206/11

Категорія:8.1.1Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_2 та заступника прокурора Київського району м.Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2011 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Коровай»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_2 за участю прокуратури Київського району м.Одеси про скасування податкових повідомлень рішень , -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Коровай»(далі ТОВ «ТБ «Коровай») звернулося до суду із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_2 (далі СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі), та просило скасувати податкові повідомлення рішення спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_2 від 25.08.2010 року №/0 та №/0.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2011 року позов був задоволений у повному обсязі .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, начальник СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі та заступник прокурора Київського району м.Одеси подали апеляційні скарги, згідно з якими вважають вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, просили її скасувати та прийняти нову , якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України .

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що з 09.08.2010 року по 11.08.2010 року головним державним податковим ревізор-інспектором відділу податкового супроводження підприємств переробної промисловості та реалізації підакцизної продукції спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_2 ОСОБА_5 було проведено невиїзну документальну перевірку правомірності формування податкового кредиту по податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2010 року ТОВ «ТБ «Коровай»(), поданої до СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі (дата реєстрації 21.06.2010 року №) та уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок до декларації за травень 2010 року (дата реєстрації 06.07.2010 року №), за результатами якої складено акт перевірки від 12.08.2010 року № 508/16-2/31370597/96 .

Зазначеним актом встановлено порушення пп. 7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яке полягає у необґрунтованому заниженні суми податку на додану вартість у квітні 2010 року на загальну суму 203 153 гривні 11 копійок за безтоварною операцією . що підтверджується відсутністю сертифікатів якості на вугілля від ТОВ «Сімекс», транспортних документів на поставку вугілля та складських документів на зберігання, у звязку з чим робиться висновок ,що придбання вугілля від імені ТОВ «ТБ «Коровай»фактично не відбувалось, а віднесення до складу податкового кредиту ПДВ у загальній сумі 203 153 гривні 11 копійок є безпідставним.

На підставі вищевказаного акту перевірки спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_2 прийняла податкове повідомлення-рішення від 25.09.2010 року № /0, яким визначила суму податкового зобовязання ТОВ «ТБ «Коровай»з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у сумі 264 099 гривень 04 копійки, в тому числі за основним платежем 203 153 гривні 11 копійок, та за штрафними (фінансовими) санкціями 60 945 гривень 93 копійки .

З 19.07.2010 року по 06.08.2010 року головними державними податковими ревізор-інспекторами відділу податкового супроводження підприємств переробної промисловості та реалізації підакцизної продукції спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «ТБ «Коровай»() з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні експортних операцій у січні, лютому та квітні 2010 року, за результатами якої складено акт перевірки від 13.08.2010 року №517/16-2/31370597/98 .

Зазначеним актом встановлено порушення п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», яке полягало у необґрунтованому заниженні суми податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, на загальну суму 580 808 гривень 64 копійки, в тому числі в січні 2010 року - 114 510 гривень 22 копійки, у лютому 2010 року - на 466 298 гривень 42 копійки. за безтоварною операцією . що підтверджується відсутністю сертифікатів якості на вугілля від ТОВ «Сімекс», транспортних документів на поставку вугілля та складських документів на зберігання, у звязку з чим робиться висновок ,що придбання вугілля від імені ТОВ «ТБ «Коровай»фактично не відбувалось, а віднесення до складу податкового кредиту ПДВ у загальній сумі 580 808 гривень 64 копійки, є безпідставним.

На підставі вищевказаного акту перевірки спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_2 прийняла податкове повідомлення-рішення від 25.09.2010 року № /0, яким визначила суму податкового зобовязання ТОВ «ТБ «Коровай»з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів у сумі 871 212 гривень 96 копійок, в тому числі за основним платежем 580 808 гривень 64 копійки, та за штрафними (фінансовими) санкціями 290 404 гривні 32 копійки

Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Згідно з пп. 7.2.1. п. 7.2. вказаного Закону платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Положеннями пп. 7.2.3. п.7.2. ст. 7 Закону визначено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно з пп.7.2.4. п.7.2. ст. 7 Закону право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Підпунктом 7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп.7.4.5. п.7.4 ст.7 цього Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6. цього пункту).

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у субєкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції (оскільки податковий кредит складається з сум податку, сплачених у звязку з придбанням або виготовленням товару, умова придбання або виготовлення товару є обовязковою та підлягає доказуванню); 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що між ТОВ «ТБ «Коровай»(покупець) та ТОВ «Сімекс»(постачальник) було укладено договір поставки від 23.01.2007 року, згідно із яким постачальник зобовязується здійснити поставку товару на умовах СРТ порт ОСОБА_6, а покупець прийняти та оплатити товар: вугілля українського походження, обумовленої якості у кількості, строки та по цінам, вказаними в даному договорі, якість товару підтверджується сертифікатами якості виробника .

На виконання зазначеного договору постачальником здійснювались поставки вугілля українського походження окремими партіями, розмір та ціна яких визначалась додатками до зазначеного вище договору поставки, а саме: додатком № 26 від 11.01.2010 року передбачена поставка товару у кількості 550,00 тон на загальну суму 515 460,00 грн., в тому числі ПДВ 85910,00 грн., додатком № 26/1 від 01.02.2010 року - 3000,00 тон +/- 10% на загальну суму 2 818 800,00 грн., в тому числі ПДВ 469800,00 грн., додатком № 27 від 27.04.2010 року - 1 400,00 тон +/- 15% загальною вартістю 1 575 840 ,00 грн., в тому числі ПДВ 262640,00 грн., додатком № 29 від 19.05.2010 року - 622,00 тон +/- 15% на загальну суму 602 718 грн., у тому числі ПДВ 1004530,00 грн., додатком №31 від 28.05.2010 року 1 515 тон +/- 15% на загальну суму 902 946,06 грн., в тому числі ПДВ 1504891,01 грн. .

Одночасно з цим позивачем було укладено договір комісії з ПП «Карбон-Сервіс»від 01.02.2009 року № 17, згідно з яким ПП «Карбон-сервіс»(комісіонер) зобовязується за дорученням ТОВ «ТБ «Коровай»(комітента) за винагороду реалізувати на експорт в інтересах комітента від імені комісіонера за рахунок комітента вугілля в кількості та з якісними показниками, зазначеними в додатках до даної угоди. Місцем передачі товару згідно з умовами договору визначений порт ОСОБА_6. Додатковою угодою від 28.12.2009 року був продовжений строк дії цього договору до 31.12.2010 року .

В подальшому сторонами по вказаній угоді підписувались додатки до неї, відповідно до яких комісіонер за дорученням комітента зобовязується за винагороду реалізувати в інтересах комітента від імені комісіонера за рахунок комітента вугілля: згідно з додатком № 13 від 11.01.2010 року - у кількості 550,00 тон +/- 10 % на загальну суму 58850,00 доларів США, згідно з додатком № 14 від 15.01.2010 року - у кількості 200,00 тон +/- 10 % на загальну суму 21400,00 доларів США, згідно з додатком № 15 від 18.02.2010 року - у кількості 3000,00 тон +/- 10 % на загальну суму 321000,00 доларів США , згідно з додатком № 16 від 26.04.2010 року - у кількості 1000,00 тон +/- 10 % на загальну суму 130200,00 доларів США , згідно з додатком № 17 від 30.04.2010 року - у кількості 400,00 тон +/- 10 % на загальну суму 52200,00 доларів США , згідно з додатком № 18 від 19.05.2010 року - у кількості 622,00 тон +/- 10 % на загальну суму 70908,00 доларів США , згідно з додатком № 19 від 28.05.2010 року - у кількості 1100,00 тон +/- 10 % на загальну суму 143550,00 доларів США, згідно з додатком № 20 від 28.05.2010 року - у кількості 1514,35,00 тон +/- 5 % на загальну суму 104490,15,00 доларів США .

Вищезазначені угоди, укладені позивачем реалізовувались наступним чином: ТОВ «Сімекс»здійснювало поставку вугілля позивачу на умовах поставки СРТ порт ОСОБА_6 на підставі договору від 23.01.2007 року №16, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі, видатковими накладними, податковими накладними, а позивач в той же день здійснював передачу поставленого товару ПП «Карбон-Сервіс»за умовами договору комісії від 01.02.2009 року № 17, який також передбачає місцем поставки порт ОСОБА_6, з метою подальшої реалізації на експорт зазначеного товару останнім в інтересах позивача та від імені ПП «Карбон-Сервіс», що, в свою чергу, підтверджується відповідними актами-приймання-передачі, накладними, та вантажними митними деклараціями, з яких вбачається реалізація вугілля ПП «Карбон-Сервіс»на експорт.

Таким чином, було встановлено ,що у ТОВ «ТБ «Коровай»була відсутня необхідність здійснювати доставку товару ПП «Карбон-Сервіс»за умовами договору комісії, оскільки цей товар був поставлений у місце поставки ТОВ «Сімекс»під час виконання ним обовязків за договором поставки товару.

Під час поставки товару за вищевказаним договором ТОВ «Сімекс», яке відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 19.12.2005 року № 21439530 зареєстровано платником податку на додану вартість, видавало позивачеві податкові накладні: від 14.01.2010 року № 1 на суму ПДВ 83270,22 грн., від 18.01.2010 року № 2 на суму ПДВ 31240,00 грн., від 02.02.2010 року № 10 на суму ПДВ 185044,82 грн., від 09.02.2010 року № 11 на суму ПДВ 83201,58 грн, від 16.02.2010 року № 12 на суму ПДВ- 187434,54 грн., від 17.02.2010 року № 13 на суму ПДВ 10617,48 грн., від 28.04.2010 року № 36 на суму ПДВ 161129,64 грн., від 30.04.2010 року № 38 на суму ПДВ 74327,12 грн., від 19.05.2010 року № 50 на суму ПДВ 100307,65 грн. від 28.05.2010 року № 54 на суму ПДВ 102845,46 грн..

Факт господарської операції також підтверджено актами приймання-передачі товару, складеними ТОВ «Сімекс», який передавав вугілля, та ТОВ «ТБ «Коровай», що прийняв вугілля та видатковими накладними, підписаними представниками ТОВ «ТБ «Коровай»та ТОВ «Сімекс», датування та дані яких збігається з датами і даними у відповідних податкових накладних.

Факт оплати товару підтверджується виписками по рахунку позивача .

Якість товару підтверджено посвідченням про якість вугілля, виданим вуглехімічною лабораторією ТОВ «Донбаський збагачувальний комбінат»ТОВ «Сімекс».

Пунктом 1 розділу ІІ «Опис граф вантажної митної декларації»Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 09.07.1997 року № 307, визначено, що якщо описом цієї графи не передбачено інше, у графі зазначаються відомості про резидента, що уклав зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту).

При декларуванні товарів, що переміщуються за зовнішньоекономічним договором (контрактом) та пов'язаним з ним договором комісії, укладеним між резидентами, у графі зазначаються відомості про комісіонера, що уклав зовнішньоекономічний договір (контракт), і вчиняється запис «Див. доп.», а в доповненні наводяться відомості про комітента.

Згідно з ч.1 ст.70 Митного кодексу України метою митного оформлення є засвідчення відомостей, одержаних під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформлення результатів такого контролю, а також статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів і транспортних засобів. Митне оформлення здійснюється посадовими особами митного органу.

Відповідно до ст.195 вказаного кодексу вивезення товарів за межі митної території України в режимі експорту передбачає: 1) подання митному органу документів, що засвідчують підстави та умови вивезення товарів за межі митної території України; 2) сплату податків і зборів, встановлених на експорт товарів; 3) дотримання експортером вимог, передбачених законом.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції, що митне оформлення товару в режимі експорту передбачає перевірку документів, що виступають правовими підставами для вивезення відповідного товару, у звязку з чим митне оформлення товару є також засвідченням факту здійснення відповідних господарських операцій, юридичною формою якого виступає оформлена належним чином вантажна митна декларація.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Згідно із п. 1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Підпунктом 7.2.6. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що податкова накладна видасться платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Законом України «Про податок на додану вартість»передбачено лише єдиний випадок не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість - відсутність податкової накладної або митної декларації (пп.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону). Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість даний Закон не передбачає.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції, що фактично Спеціалізована державна податкова інспекція з великими платниками податків у м. Одесі в порушення статті 71 КАС України як суб'єкт владних повноважень не довела правомірність своїх дій по зменшенню суми бюджетного відшкодування ПДВ, оскільки у позивача наявні належним чином оформлені податкові накладні, ним сплачено постачальникам у повному обсязі податок на додану вартість у складі вартості поставлених товарів, належним чином оформлені та здані до ДПІ податкові декларації,митні декларації , укладені угоди між позивачем та підприємствами-постачальниками до теперішнього ніким не оскаржені , «товарність»операцій також підтверджено видатковими накладними, актами приймання-передачі, в яких зафіксовані всі відомості, необхідність засвідчення яких передбачена Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять інформацію що дає змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції; позивачем правомірно визначений податковий кредит за січень, лютий, квітень та травень 2010 року ,тобто виконані всі вимоги Закону № 168/97-

ВР, а чинним законодавством України не передбачено обовязку субєктів господарювання здійснювати облік отриманих товарно-транспортних накладних .

Згідно п.п. 4.4.1.п.4.4. ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000 року ( в ред. від 01.04.2003 року) у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Апеляційний суд вважає, що при прийнятті постанови, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову та що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, постановлене рішення суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідає чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні позивачем фактичних обставин і норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України ,за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Виходячи з цього, апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав для скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2011 року.

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.1 ч.1. ст.198, 200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті ОСОБА_2 та заступника прокурора Київського району м.Одеси залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України шляхом подання касаційної скарги протягом

20-ти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, або з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя пис/

Судді: