Справа № 805/405/16-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 р. Справа №805/405/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14 година 50 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.

при секретарі судового засідання Проніні Д.С.

за участю

позивача ОСОБА_1 особисто

представника позивача Здора К.С. на підставі довіреності

представника відповідача 1 Алдошина О.М. на підставі довіреності

представника відповідача 2 не з`явився

представника третьої особи Кірпічнікова О.М. на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Східне територіальне управління Національної гвардії України, про скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання нарахувати і виплатити премію і додаткову грошову винагороду, -

встановив:

18 лютого 2016 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач 1 або ВЧ НОМЕР_1 ), в якому позивач просив:

1. скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 жовтня 2015 року № 69;

2. скасувати п. 2.1. наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 20 листопада 2015 року № 240 про виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону, з 20 листопада 2015 року;

3. поновити ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону з 21 листопада 2015 року;

4. стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 21 листопада 2015 року по день фактичного поновлення на посаді;

5. стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн.

6. зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та сплатити ОСОБА_1 премію і додаткову грошову винагороду за період з 01 по 20 листопада 2015 року.

Фактичні підстави для звернення до суду позивач вбачав в наступному.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 20 листопада 2015 року № 240 (по стройовій частині) позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 20 листопада 2015 року, з ненарахуванням і несплатою йому премії та додаткової грошової винагороди з 01 по 20 листопада 2015 року.

В мотивувальній частині наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 20 листопада 2015 року № 240 йдеться про те, що він звільнений на підставі п. «й» ч. 6 ст. 26 (у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають встановленим законодавством вимогам для зайняття посади) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232) відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69.

Позивач стверджував, про які саме результати перевірки йдеться у наказі командира ВЧ НОМЕР_1 від 20 листопада 2015 року № 240 встановити неможливо, з матеріалами спеціальної перевірки його не ознайомили.

З оспорюваними наказами ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 також не був ознайомлений, а про своє звільнення був повідомлений телефоном.

Позивач наголошував, що за період служби добросовісно ставився до виконання своїх обов`язків, ніяких зауважень не мав, захист інтересів держави вважав сенсом свого життя.

Доводив, що позиція відповідача 1 щодо можливості його звільнення у зв`язку з наявністю у нього судимості не відповідає діючому законодавству.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2014 року позивач визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 Кримінального кодексу України з іспитовим строком на один рік. Однак постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 липня 2015 року він звільнений від покарання, призначеного вироком від 01 липня 2014 року.

Посилаючись на ст. 89 Кримінального кодексу України, позивач стверджував, що особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом, визнаються такими, що не мають судимості, а тому правових підстав для його звільнення не існувало.

З урахуванням наведеного та на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 2, ч. 2 ст. 24 Закону № 2232, п.п. 34, 213, 232 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153), просив скасувати оспорювані накази ВЧ НОМЕР_1 та поновити його на посаді старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 з 21 листопада 2015 року.

На підставі п. 231 Положення № 1153 позивач просив стягнути на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2015 року по дату винесення судом рішення у цій справі.

Також позивач вважав, що йому мають бути нараховані і виплачені премія та додаткова грошова винагорода за період з 01 по 20 листопада 2015 року.

Позивач доводив, що внаслідок незаконного звільнення йому спричинена моральна шкода, оскільки його безпідставно позбавили можливості займатися справою нести військову службу та захищати інтереси держави у скрутний для неї час, до якої він ставився віддано і добросовісно. Звільнення викликало у нього душевні страждання, йому необхідно було докладати значних зусиль для поновлення своїх прав. На цих підставах позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду, яку оцінював у 5 000,00 грн. (а.с. 5-11).

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові, надали пояснення, аналогічні тим, що наведені у позовній заяві, просили задовольнити позов.

Додатково в обґрунтування заявлених вимог зазначили, що контракт про проходження військової служби з позивачем укладений на законних підставах у повідній відповідності з вимогами ч. 5 ст. 20 Закону № 2232 при оголошенні рішення про проведення мобілізації, тому цілком законно, що він був підписаний сторонами без проведення на той час спеціальної перевірки.

Стверджували, що спеціальна перевірка щодо позивача проведена з порушенням вимог п.п. 2.12, 2.16 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454 (далі Інструкція № 170), оскільки відповідач 1 не перевірив факту зняття та погашення судимості, не оформив довідку про результати спеціальної перевірки і не долучив її до особової справи, не врахував, що на час звільнення судимість позивача була погашена і він мав право служити за контрактом, позивач не був попереджений про дострокове розірвання контракту, бесіда з ним не проводилась, передбачений Інструкцією аркуш бесіди не складався.

доводили, що в порушення вимог п. 37 Положення № 1153 в примірнику контракту, що зберігається у особовій справі ОСОБА_1 , не зроблений запис із зазначенням підстав та дати його припинення (а.с. 105-106).

З приводу доводів відповідача 1 і третьої особи про неповідомлення ОСОБА_1 про наявність у нього судимості, зазначили, що звільнення позивача відбулось не за ст. 9 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року № 876-VII (далі Закон № 876). Письмово повідомляти про наявність судимості позивач зобов`язаний не був, оскільки це не передбачено законодавством, а усно ОСОБА_1 доводив цю інформацію до відома свого керівництва. Крім того, відповідачем 1 і третьою особою не оспорюється правомірність прийняття позивача на військову службу та укладання з ним контракту (а.с. 140).

Відповідач 1 ВЧ НОМЕР_1 позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, сутність яких полягала у наступному.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 на посаді старшого стрільці 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с солдат ОСОБА_1 звільнений в запас без права носіння військової форми одягу відповідно до п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232 (у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу)).

Відповідач 1 наголошував, що відповідно до ч.ч.. 7, 8 ст. 9 Закону № 876 стосовно осіб, які претендують на зарахування для проходження служби на відповідних посадах у Національній гвардії України, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Не може бути прийнята на службу до Національної гвардії України особа, яка має не погашену або не зняту судимість за вчинення злочину (крім реабілітованої особи) або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення.

Згідно з п. 13 Положення № 1153, стосовно кандидатів на зайняття військових посад проводиться спеціальна перевірка у порядку, встановленому законом.

У відповідності до ч. 5 ст. 20 Закону № 2232, стосовно кандидатів на зайняття військових посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями кандидати на зайняття військових посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, приймаються на такі посади у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, - до отримання результатів спеціальної перевірки.

Відповідно до положень контракту про проходження військової служби у Національній гвардії України, вступаючи на військову службу, громадянин України ознайомлюється із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження служби, добровільно бере на себе зобов`язання надавати про себе та членів своєї сім`ї інформацію, необхідну для проходження військової служби та соціального захисту.

Відповідач 1 стверджував, що у відповідності до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок добору кандидатів та прийняття їх на військову службу, ОСОБА_1 прийнято на військову службу, про що з ним укладено відповідний контракт. Після цього, як це передбачено ч. 5 ст. 20 Закону № 2232, надісланий запит на проведення спеціальної перевірки, за результатами якої стало відомо, що ОСОБА_1 був засуджений вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2014 року.

Відомості, отримані під час проведення спеціальної перевірки, містили інформацію, яка стала підставою для звільнення позивача з військової служби згідно з п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232.

Відповідач 1 наголошував, що підставою для звільнення ОСОБА_1 стало те, що останній на час його прийняття на військову службу та укладання контракту мав не погашену судимість та належним чином не повідомив про ці обставини, приховавши їх з метою влаштування на військову службу.

За висновком відповідача 1, це є свідченням неналежного рівня особистої дисципліни позивача та свідомого негативного ставлення до порядку прийому та проходження військової служби, нехтування законами України та іншими нормативно-правовими актами, які регламентують військову службу, що у свою чергу у майбутньому могло призвести до тяжких наслідків, пов`язаних з порушенням норм діючого законодавства України з боку ОСОБА_1 . Тим більше, що останній вже мав судимість, пов`язану з незаконним поводженням зі зброєю, що суперечить базовим принципам проходження військової служби у лавах Національної гвардії України.

Відповідач 1 вважав вимоги позивача про скасування наказів, поновлення його на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач 1 доводив, що виплата премії та додаткової грошової винагороди військовослужбовцю не є обов`язковою нормою. Ці виплати здійснюються на розсуд командира з урахуванням особистого внеску у загальні результати несення служби певним військовослужбовцем.

Посилаючись на п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, п. 4, абз. 2 п. 5, п. 9 постанови Пленуму Верхового Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідач 1 стверджував, що позивач не зазначив, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір цієї шкоди, та якими доказами це підтверджується (а.с. 65-69).

В судовому засіданні представник відповідача 1 позов не визнав з підстав, викладених у запереченнях, надав пояснення, аналогічні тим, що наведені у запереченнях, просив відмовити в позові.

Додатково пояснив, що відповідно до ч. ч. 3, 7, 8 ст. 9 Закону № 876, стосовно усіх осіб, які приймаються або проходять військову службу в лавах Національної гвардії України повинна проводитись спеціальна перевірка.

Наголошував, що згідно з п. 18 Положення № 1153 перший контракт може бути укладений або на конкретно визначений строк або до закінчення особливого періоду чи оголошення рішення про демобілізацію. Укладання контракту на строк до закінчення спеціальної перевірки Положенням № 1153 не передбачено, а з огляду на приписи ч. 5 ст. 20 Закону № 2232, укласти з позивачем під час прийняття останнього на військову службу строковий контракт без спеціальної перевірки було неможливо.

Зазначав, що Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України № 1126-VII, оголошена часткова мобілізація. З моменту оголошення часткової мобілізації в силу положень ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543) настав особливий період.

ОСОБА_1 прийнятий на військову службу саме для доукомплектування штатних посад ВЧ НОМЕР_1 у період кризової ситуації, що загрожувала національній безпеці України, у час проведення активних бойових дій на Дебальцівському та Широкінському напрямках. З цієї причини контракт з позивачем укладено до отримання результатів спеціальної перевірки безстроково у відповідності до пп. 7 п. 18 Положення № 1153.

Представник відповідача 1 наголошував, що відповідно до ст. 13 Закону № 876 кожен військовослужбовець Національної гвардії України при виконанні службово-бойових завдань має права, які пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків.

ОСОБА_1 був призначений на посаду помічника гранатометника спеціальної патрульної роти патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 . В силу функціональних обов`язків помічник гранатометника патрульного батальйону залучається до несення служби з охорони громадського порядку у якості патрульного. Під час виконання обов`язків патрульного чи начальника патруля помічник гранатометника виконує функції представника держави, а також здійснює організаційно-розпорядчі обов`язки стосовно підлеглого особового складу чи осіб, які перевіряються чи затримуються патрулем.

Отже, посада помічника гранатометника пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, а тому кандидати на зайняття цієї посади підлягають спеціальній перевірці (а.с. 159-162).

Ухвалою від 22 лютого 2016 року до участі у справі у якості другого відповідача залучене Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (далі відповідач 2 або ГУ ДКС України у Донецькій області) (а.с. 27).

Відповідач 2 ГУ ДКС України у Донецькій області свого ставлення до заявлених позовних вимог не висловив.

Ухвалою від 23 березня 2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів залучене Східне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_2 ) (далі третя особа або Східне теруправління) (а.с. 97-98).

Третя особа Східне теруправління в повному обсязі підтримало заперечення відповідача 1 проти позову, вважало, що позов не підлягає задоволенню, надало письмові заперечення, аналогічні тим, що надані відповідачем 1.

Додатково третя особа зазначила, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07 квітня 2011 року № 3206-VI (далі Закон № 3206) спеціальна перевірка не проводиться щодо громадян, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або залучаються до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

П. 1 ч. 3 ст. 11 Закону № 3206 визначено, що спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в ч. 1 цієї статті, зокрема щодо наявності судового рішення, що набрало законної сили, згідно з яким особу притягнуто до кримінальної відповідальності, в тому числі за корупційні правопорушення, а також наявності судимості, її зняття, погашення.

Третя особа доводила, що на момент перевірки судимість ОСОБА_1 не була погашена, а відомості, отримані під час проведення спеціальної перевірки, містили інформацію, яка стала підставою для звільнення позивача за п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232 (а.с. 108-111).

В судовому засіданні представник третьої особи надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у запереченнях, зазначив, що вимоги позивача необґрунтовані і не підлягають задоволенню.

Про дату, час і місце судового розгляду особи, які беруть участь у справі, повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст.ст. 33-36, 38 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 2 ГУ ДКС України у Донецькій області явку свого представника до судового засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України справа розглянута за відсутності представника відповідача 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Відповідач 1 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, зареєстрована як юридична особа 19 березня 1993 року, про що 11 березня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 274 145 0000 011459 (а.с. 30-32, 70-71).

Відповідач 2 Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (ідентифікаційний код 37967785) зареєстроване як юридична особа 02 грудня 2011 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 266 102 0000 040244 (а.с. 33-34).

Третя особа - Східне територіальне управління Національної гвардії України (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) зареєстроване як юридична особа 18 жовтня 2000 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 480 145 0000 064098.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , виданим Сокальським РВ ГУМВС України у Львівській області 01 червня 2012 року (а.с. 21).

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 Кримінального кодексу України, з іспитовим строком на один рік. Згідно вироку суду засудженого зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції.

Іспитовий строк сплинув 01 липня 2014 року.

В період іспитового строку від виконання обов`язків, покладених на нього судом, ОСОБА_1 не ухилявся, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризувався посередньо, від родичів та сусідів скарг не надходило.

З урахуванням цього та на підставі ст. 78 Кримінального кодексу України постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 липня 2015 року у справі № 265/4374/15-к (1-в/265/99/15) ОСОБА_1 звільнено від покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2014 року.

Постанова Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області набрала чинності 24 липня 2015 року (а.с. 14).

З приводу прийняття позивача на військову службу та укладання з ним контракту судом встановлені наступні обставини.

22 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 з рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про прийняття його на військову службу за контрактом на посаду помічника гранатометника з укладанням контракту терміном до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

В рапорті позивач зазначив, що із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби за контрактом у Національній гвардії України, ознайомлений; попереджений про відповідальність за порушення дисципліни і законності, а також про необхідність у триденний термін повідомляти рапортом безпосередньому начальникові і кадровим працівника про зміни у складі сім`ї (укладання шлюбу, народження дитини), місця проживання, освіти і про такі, що стали йому відомі, випадки притягнення до кримінальної відповідальності (засудження) кого-небудь із близьких родичів і родичів дружини (чоловіка). Вказував, що чесно і сумлінно виконуватиме покладені на нього обов`язки, готовий проходити служби там, де необхідно в інтересах служби, не менше терміну першого контракту (а.с. 73).

В особовій справі позивача у розділі «Послужний список, автобіографії та атестаційний матеріал» міститься лише послужний список (а.с. 177-187). Автобіографія ОСОБА_1 в особовій справі відсутня.

В особовій справі у розділі «Додаткові матеріали» наявний рапорт ОСОБА_1 від 22 січня 2015 року, довідка ВЛК від 22 січня 2015 року № 193/А, копія свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_6 , копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_5 , копія картки фізичної особи-платника податків від 19 жовтня 2005 року, копія свідоцтва про восьмирічну освіту серії НОМЕР_7 , атестату про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_8 , дублікату атестату про професійно-технічну освіту № 7783 від 05 листопада 1996, диплому про середню професійно-технічну освіту серії НОМЕР_9 від 30 червня 1992 року, довідки про навчання від 01 листопада 2006 року № 14, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 листопада 2012 року у справі № 1321/2949/2012 про розірвання шлюбу, свідоцтва про народження доньки ОСОБА_3 серії НОМЕР_10 , свідоцтва про народження доньки ОСОБА_4 серії НОМЕР_11 (а.с. 190-208).

06 лютого 2015 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 21 січня 2015 року та довідки ВЛК № 193/А від 22 січня 2015 року командиром ВЧ НОМЕР_1 виданий наказ № 14о/с «По особовому складу».

Заява від 21 січня 2015 року в особовій справі ОСОБА_1 відсутня.

Наказом від 06 лютого 2015 року № 14о/с відповідно до ст. 20 Закону № 2232 громадянин ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом, його зараховано в списки особового складу Національної гвардії України, вирішено укласти контракт про проходження військової служби строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, присвоєно первинне військове звання «солдат» та призначено на посаду помічника гранатометника 2-го відділення 2-го патрульного взводу 3-ої патрульної роти патрульного батальйону (а.с. 73).

06 лютого 2015 рок між Міністерством внутрішніх справ України в особі командира ВЧ НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_1 укладений контакт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України. Контракт укладений на строк до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 74-75, 209-212).

06 лютого 2015 року на підставі наказу від 06 лютого 2015 року № 14о/с та рапорту солдата ОСОБА_1 від 06 лютого 2015 року командиром ВЧ НОМЕР_1 виданий наказ № 25 (по стройовій частині), відповідно до якого солдата ОСОБА_1 , призначеного помічником гранатометника 2-го відділення 2-го патрульного взводу 3-ої патрульної роти патрульного батальйону, зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення з 06 лютого 2015 року (а.с. 213).

Рапорт ОСОБА_1 від 06 лютого 2015 року в його особовій справі відсутній.

26 лютого 2015 року ОСОБА_1 прийняв військову Присягу (а.с. 177-185).

Як свідчать функціональні обов`язки помічника гранатометника патрульного батальйону, останній підпорядковується командирові відділення; за зразкове виконання обов`язків військової служби, успіхи у бойовій підготовці та зразкову дисципліну рядовому може бути надане військове звання старший солдат.

Старший солдат зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні та вихованні солдатів та виконує обов`язки молодших командирів щодо підлеглого особового складу та військовослужбовців нижчих за військовим званням.

Помічник гранатометника патрульного батальйону залучається до несення служби з охорони громадського порядку у якості патрульного.

Патрульний (постовий) призначається з числа військовослужбовців військової частини та підпорядковується начальнику патруля (поста охорони порядку), начальникові патрульної групи, черговому військових нарядів та особам, яким підпорядкований черговий військових нарядів. Він відповідає за стан громадського порядку на маршруті (ділянці) несення служби.

Помічник гранатометника патрульного батальйону під час патрулювання може бути призначений начальником патруля чи начальником патрульної групи.

Під час виконання обов`язків патрульного чи начальника патруля, помічник гранатометника патрульного батальйону виконує функції представника держави, а також здійснює організаційно-розпорядчі обов`язки стосовно підлеглого особового складу чи осіб, які перевіряються чи затримуються патрулем (а.с. 163-165).

Таким чином, посада помічника гранатометника, на яку ОСОБА_1 призначений при прийнятті на військову службу, належить до військових посад, які пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

За загальним правилом, що міститься в Законах № 2232, 876 та 3206, щодо позивача мала бути проведена спеціальна перевірка, передбачена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Позивач прийнятий на військову службу та з ним укладений контракт в особливий період, в умовах оголошеної мобілізації та з метою доукомплектування військових посад ВЧ НОМЕР_1 при прийнятті його на військову, що дозволяло відповідачу 1 прийняти відповідні рішення до отримання результатів спеціальної перевірки.

В подальшому наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 10 квітня 2015 року № 30о/с «По особовому складу» в порядку просування по службі на вищу посаду солдат ОСОБА_1 призначений старшим стрільцем 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону, із звільнення його з посади помічника гранатометника 2-го відділення 2-го патрульного взводу 3-ої патрульної роти патрульного батальйону (а.с. 76).

Як свідчить службова картка позивача, за час перебування на військовій службі наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 19 серпня 2015 року № 545 ОСОБА_1 заохочений грошовою премією за проявлену мужність та патріотизм при виконанні своїх службових обов`язків, вірність Присязі Українському народові з нагоди святкування 24-ї річниці Незалежності України.

12 вересня 2015 року позивачу оголошена догана за прибуття на службу з порушенням форми одягу, 23 вересня 2015 року оголошена догана за прибуття на службу з порушення форми одягу та неохайний зовнішній вигляд (а.с. 77, 221-222).

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом, обіймав посаду старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, перебуваючи у військовому званні «солдат».

З приводу проведення спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 та його звільнення з військової служби встановлені наступні фактичні обставини.

25 серпня 2015 року, тобто більш ніж через півроку після прийняття позивача на військову службу, ВЧ НОМЕР_1 звернулася до УОІ УМВС та ВСК СБУ з вимогою про надання інформації щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, вказавши, що ці відомості необхідні для особової справи з метою оформлення останнього на військову службу (а.с. 78).

12 вересня 2015 року УОІ УМВС в Донецькій області надало довідку № 787-11092015/14210 про те, що ОСОБА_1 засуджений 01 липня 2014 року вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, йому призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік із застосуванням ст.ст. 75, 76 Кримінального кодексу України; він звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік (а.с. 79).

Матеріали спеціальної перевірки є складовою особової справи ОСОБА_1 і містять вимогу УОІ УМВС та ВСК СБУ від 25 серпня 2015 року та довідку УОІ УМВС в Донецькій області надана довідка № 787-11092015/14210 (а.с. 216-218). Жодних інших документів матеріали спеціальної перевірки не містять.

16 жовтня 2015 року на підставі матеріалів спеціальної перевірки командиром ВЧ НОМЕР_1 виданий наказ № 69о/с «По особовому складу».

Цим наказом відповідно до ст. 26 Закону № 2232 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за п. «й» ч. 6 (у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади) солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону.

Вислуга років позивача станом на 16 жовтня 2015 року становила: у календарному обчисленні 00 років 08 місяців 10 днів, у пільговому обчисленні 02 роки 00 місяців 28 днів.

Позивач підлягав направленню на військовий облік до Маріупольського ОМВК Донецької області (а.с. 80).

20 листопада 2015 року на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с та припису, виданого військовою частиною від 18 листопада 2015 року № 116, командиром ВЧ НОМЕР_1 виданий наказ № 240 (по стройовій частині).

Відповідно до пп. 2.1. п. 2 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 18 листопада 2015 року № 240 солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону, звільненого відповідно до ст. 26 ч. 6 п. «й» (у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають встановленим законодавством вимогам для зайняття посади) Закону № 2232 з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с в запас без права носіння військової форми одягу, та направленого на військовий облік до Маріупольського ОМВК Донецької області, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 20 листопада 2015 року.

В наказі командира ВЧ НОМЕР_1 від 18 листопада 2015 року № 240 зазначено, що згідно з наказом Міністра внутрішніх справ України від 04 липня 2014 року № 638 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» премію за період з 01 по 20 листопада 2015 року не нараховувати.

Згідно з наказом Міністра внутрішніх справ України від 23 січня 2015 року № 72 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди для військовослужбовців Національної гвардії України» не нараховувати додаткову грошову винагороду з 01 по 20 листопада 2015 року.

Пп. 2.1. п. 2 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 18 листопада 2015 року № 240 передбачав виплату позивачу грошової компенсацію за невикористані 20 діб щорічної основної відпустки за 2015 рік (а.с. 81, 214).

Позивачу виданий припис № 117 про необхідність прибуття 21 листопада 2015 року до Білоцерківського ОМВК Київської області для прийняття на військовий облік (а.с. 215).

В особовій справі позивача наявний Лист співбесід, в кому містяться записи стосовно проведення з ним бесід 23 червня 2015 року, 28 липня 2015 року, 24 вересня 2015 року та 30 вересня 2015 року, жодна з яких не стосуються результатів спеціальної перевірки та звільнення ОСОБА_1 з військової служби (а.с. 219-220).

Також встановлено, що 28 жовтня 2015 року солдат ОСОБА_1 звернувся до командира спеціальної патрульної роти патрульного батальйону капітана ОСОБА_5 з рапортом про надання щорічної відпустки за 2015 рік з 28 жовтня 2015 року.

Того ж дня рапорт погоджений командиром спеціальної патрульної роти патрульного батальйону капітаном ОСОБА_5 , командиром патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 , за результатами розгляду рапорту командиром ВЧ НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 накладена резолюція «до наказу» (а.с. 44).

Солдату ОСОБА_1 виданий відпускний квиток № 848 за підписом командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , відповідно до якого позивач звільнений у щорічну основну відпустку строком на двадцять діб з 28 жовтня 2015 року по 16 листопада 2015 року, після закінчення строку відпустки ОСОБА_1 зобов`язаний був з`явитися до місця служби ВЧ НОМЕР_1 17 листопада 2015 року (а.с. 45).

В Книзі обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого в частину особового складу ВЧ НОМЕР_1 міститься запис про те, що ОСОБА_1 вибув 28 жовтня 2015 року і мав повернутися в частину 17 листопада 2015 року (а.с. 122-124).

Представники відповідача і третьої особи стверджували, що відпускний квиток виданий позивачу помилково, а запис до Книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого в частину особового складу внесений на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 28 жовтня 2015 року № 221 (по стройовій частині), в якому позивач взагалі не згадується (а.с. 112-121).

Згідно з довідками про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 21 березня 2016 року №№ 0367 і 0368 та від 16 лютого 2016 року № 0232, грошове забезпечення позивача у вересні 2015 року становило 7 570,48 грн., у жовтні 2015 року - 7 666,42 грн. Розмір середньоденного грошового забезпечення становив 249,79 грн. (а.с. 82-83, 107).

З приводу проведення з позивачем розрахунку при звільненні встановлено наступне.

В листопаді 2015 року позивачу нараховано 5 417,02 грн., у грудні 2015 року 1 900,00 грн. (а.с. 107). 27 листопада 2015 року ВЧ НОМЕР_1 перерахувала на картковий рахунок позивача 697,00 грн., 18 грудня 2015 року 1 822,10 грн., що підтверджено витягами з відомостей розподілу заробітної плати (а.с. 84-85).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує нижченаведені правові норми.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону, що визначено ст. 65 Конституції України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232).

Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначає Закон України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року № 876-VII (далі Закон № 876).

Ч. 1 ст. 1 Закону № 876 передбачено, що Національна гвардія України (далі НГУ) є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Абз. 1-2 ч. 1 ст. 9 Закону № 876 визначено, що особовий склад НГУ складається зокрема з військовослужбовців. НГУ комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 876 комплектування НГУ військовослужбовцями та проходження ними військової служби здійснюються відповідно до Закону № 2232 та Положення про проходження військової служби громадянами України в Національній гвардії України, що затверджується Президентом України.

Окреме Положення про проходження військової служби громадянами України в НГУ Указом Президента України не затверджено.

Водночас п. 3 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 дія цього Положення поширена військовослужбовців НГУ.

Таким чином, порядок проходження військової служби в НГУ регламентовано Законами № 876, № 2232 та Положенням № 1153.

Загальні вимоги до осіб, які вступають на військову службу до НГУ, визначені ст. 9 Закону № 876.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону № 876 стосовно осіб, які претендують на зарахування для проходження служби на відповідних посадах у НГУ, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 876 не може бути прийнята на службу до НГУ особа, яка має не погашену або не зняту судимість за вчинення злочину (крім реабілітованої особи) або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2232 Збройні Сили України (далі ЗСУ) та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями зокрема шляхом прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 2232 порядок комплектування ЗСУ та інших військових формувань військовослужбовцями встановлюється цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 2232 військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Ч. 11 ст. 6 Закону № 2232 визначено, що військові посадові особи це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Згідно з п. 13 Положення № 1153 на військову службу за контрактом приймаються: громадяни відповідно до ст.ст. 19 і 20 Закону № 2232.

Стосовно кандидатів на зайняття військових посад, пов`язаних із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка у порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Загальні умови укладання контракту на проходження військової служби визначені ст. 19 Закону № 2232.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 2232 військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених ст. 20 цього Закону.

Ч. 4 ст. 19 Закону № 2232 встановлено, що форма, порядок і правила укладання контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Прийняття на військову службу за контрактом регламентовано ст. 20 Закону № 2232.

Абз. 1-2 ч. 1 ст. 20 Закону № 2232 визначено, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби: особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, військовозобов`язані, резервісти, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, та жінки з відповідною освітою віком від 18 до 40 років на військову службу за контактом осіб рядового складу.

Згідно з абз. 1 ч. 4 ст. 20 Закону № 2232 стосовно кандидатів на зайняття військових посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 20 Закону № 2232 для доукомплектування ЗСУ та інших військових формувань військовослужбовцями кандидати на зайняття військових посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, приймаються на такі посади у разі: виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, - до отримання результатів спеціальної перевірки; оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану без проведення спеціальної перевірки.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а ЗСУ, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, ЗСУ, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, що визначено абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 3543.

Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України, що визначено абз. 1, 8 ч. 1 ст. 11 Закону № 3543.

В силу положень ч. 1 ст. 10 Закону № 3543 Верховна Рада України затверджує протягом двох днів з моменту звернення Президента України укази про загальну або часткову мобілізацію.

У зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі 17 березня 2014 року Президентом України виданий Указ № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1266-VII.

Таким чином, з моменту оголошення рішення про мобілізацію в березні 2014 року в Україні настав особливий період.

14 січня 2015 року Президентом України виданий Указ № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 113-VIII.

Цим Указом оголошена часткова мобілізація, яка мала бути проведена протягом 2015 року у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Мобілізація мала бути проведена на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Часткова мобілізація передбачала здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб ЗСУ, НГУ, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на військову службу до НГУ за контрактом для доукомплектування штатних посад ВЧ НОМЕР_1 у період кризової ситуації, що загрожувала національній безпеці України, у час проведення активних бойових дій на Дебальцівському та Широкінському напрямках. Позивач прийнятий на військову службу без проведення спеціальної перевірки.

Правомірність прийняття ОСОБА_1 на військову службу та укладання з ним контракту не є предметом спору у справі.

Звільнення з військової служби регламентовано ст. 26 Закону № 2232.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

П. «б» ч. 2 ст. 26 Закону № 2232 встановлено, що звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених ч. 6 з урахуванням випадків, визначених ч. 8 цієї статті.

Ч. 6 ст. 26 Закону № 2232 визначені підстави припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контактом.

Так, згідно з п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування ЗСУ та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу).

Ч. 8 ст. 26 Закону № 2232 визначені особливості звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду.

При цьому, можливість звільнення з військової служби за п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232 під час дії особливого періоду ч. 8 ст. 26 цього Закону не передбачає.

Відповідно до ч. 9 ст. 26 Закону № 2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з абз. 4 п. 34 Положення № 1153 контракт припиняється (розривається) у день, зазначений в наказі командира військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового розірвання контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу ЗСУ).

Відповідно до пп. 1 п. 35 Положення № 1135 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232.

Згідно з абз. 1 п. 37 Положення № 1153 у разі припинення (розірвання) контракту в примірнику, що зберігається в особовій справ, робиться запис із зазначенням підстав та дати припинення контракту, якій завіряється підписом командира військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою.

16 жовтня 2015 року на підставі матеріалів спеціальної перевірки командиром ВЧ НОМЕР_1 виданий наказ № 69о/с «По особовому складу», яким на підставі п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232 припинено (розірвано) контракт та звільнено ОСОБА_1 з військової служби у запас ЗСУ.

Суд надає оцінку правомірності припинення (розірвання) контракту та звільнення ОСОБА_1 з військової служби, виходячи з тієї підстави звільнення, яка зазначена у наказі від 16 жовтня 2015 року № 69о/с «По особовому складу».

Аналіз правової норми, що міститься в п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232, зумовлює висновок, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за наявності в сукупності двох обов`язкових умов:

- встановлення відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу), тобто в п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232 фактично йдеться про встановлення таких обставин, які існували на момент прийняття особи на військову службу і виключали можливість прийняття такої особи на службу;

- ці відомості мають бути встановлені не в будь-який спосіб, а лише за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування ЗСУ та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України.

З приводу відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу), суд зазначає наступне.

Судом встановлено і цей факт не оспорюється сторонами, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 Кримінального кодексу України, з іспитовим строком на один рік.

Таким чином, на момент прийняття на військову службу ОСОБА_1 мав непогашену та не зняту судимість за вчинення злочину, що в силу положень ч. 8 ст. 9 Закону № 876 виключало можливість прийняття його на службу до НГУ.

П. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» визначено, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Кримінального кодексу України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 89 Кримінального кодексу України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа вважається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання.

Судом встановлено, що на підставі ст. 78 Кримінального кодексу України постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 липня 2015 року у справі № 265/4374/15-к (1-в/265/99/15) ОСОБА_1 звільнено від покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2014 року.

Таким чином, в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 89 Кримінального кодексу України на час звільнення з військової служби ОСОБА_1 вважався таким, що не має судимості.

З приводу дотримання відповідачем 1 порядку проведення спеціальної перевірки щодо позивача судом встановлено наступне.

В Законах № 876, 2232 та в Положенні № 1153 йдеться про те, що стосовно осіб, які приймаються на військову службу проводиться спеціальна перевірка в порядку, визначеному Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Спеціальна перевірка щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов`язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, регламентована ст. 11 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07 квітня 2011 року № 3206-VI (далі Закон № 3206).

Абз. 3 ч. 3 ст. 11 Закону № 3206 визначено, що порядок проведення спеціальної перевірки затверджується Президентом України.

Порядок проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов`язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений Указом Президента України від 25 січня 2012 року № 33/2012 (далі Порядок № 33/2012).

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 11 Закону № 3206, абз. 1 п. 1 Порядку № 33/2012 стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону (крім громадян, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або залучаються до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу), проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 11 Закону № 3206 стосовно кандидатів, які претендують на зайняття посад, зазначених у пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, спеціальна перевірка проводиться з урахуванням особливостей, визначених законодавством про військовий обов`язок і військову службу. (В пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 3206 йдеться про військові посадові особи Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації, на особливий період стосовно їхньої підприємницької діяльності).

Згідно з абз. 2 п. 1 Порядку № 33/2012 спеціальна перевірка відомостей при прийнятті на військові посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану здійснюється з урахуванням вимог ч. 4 ст. 20 Закону № 2232.

Таким чином, спеціальна перевірка відомостей при прийнятті на військові посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану здійснюється в порядку, визначеному ст. 11 Закону № 3206, Порядком № 33/2012, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 20 Закону № 2232 (тобто кандидати на зайняття військових посад, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, приймаються на такі посади у разі: виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, - до отримання результатів спеціальної перевірки; оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану без проведення спеціальної перевірки).

Доводячи протиправність дій та рішень відповідача 1 в частині проведення спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 та його звільнення з військової служби, позивач та його представник посилалися на Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 жовтня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року № 438/16454 (далі Інструкція № 170).

Згідно з п. 1.1. Інструкції № 170 вона визначає механізм реалізації та порядок організації виконання вимог Положення № 1153 у ЗСУ.

Позивач проходив військову службу у НГУ. Ні Інструкція № 170, ні інші нормативно-правові акти не передбачають її поширення на НГУ, а тому правові норми, що містяться в цій Інструкції не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 11 Закону № 3206, п. 2 Порядку № 33/2012 організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) органу державної влади, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків, установлених законом.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 3206 до проведення спеціальної перевірки залучаються спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції, а в разі потреби - інші центральні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону № 3206, п. 4 Порядку № 33/2012 спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зокрема щодо: 1) притягнення особи до кримінальної відповідальності, в тому числі за корупційні правопорушення, наявності судимості, її зняття, погашення; 2) факту, що особа піддана, піддавалася раніше адміністративним стягненням за корупційні правопорушення; 3) достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру; 4) наявності в особи корпоративних прав; 5) стану здоров`я, освіти, наявності наукового ступеня, вченого звання, підвищення кваліфікації; 6) поширення на особу заборони займати відповідну посаду, передбаченої положеннями Закону України «Про очищення влади».

Відповідач 1 і третя особа наголошували на тому, що оскільки згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 876 не може бути прийнята на службу до НГУ особа, яка має не погашену або не зняту судимість за вчинення злочину (крім реабілітованої особи) або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення, спеціальна перевірка стосовно ОСОБА_1 проводилась лише щодо відомостей про притягнення його до кримінальної відповідальності, в тому числі за корупційні правопорушення, наявності судимості, її зняття, погашення.

Суд відзначає, що такий підхід є помилковим, оскільки відповідач 1 і його посадові особи в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України мали діяти виключно в порядку, встановленому Конституцією та законами України.

Закони № 876 та № 2232 чітко встановлюють, що спеціальна перевірка відомостей про кандидатів на зайняття військовий посад проводиться в порядку, визначеному Законом № 3206.

При цьому ні Закон № 3206, ні Порядок № 33/2012 не передбачають випадків проведення спеціальної перевірки відомостей стосовно кандидатів на зайняття військових посад в обмеженому (усіченому) вигляді.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 11 Закону № 3206, п. 6 Порядку № 33/2012 спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади у строк, що не перевищує п`ятнадцяти календарних днів з дня надання згоди на проведення спеціальної перевірки.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 11 Закону № 3206 у разі ненадання особою такої згоди питання щодо призначення її на посаду не розглядається.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 5 Порядку № 33/2012 спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою кандидата (форма 1, додається), яка подається разом із заявою про призначення, а в разі конкурсного добору така згода подається протягом трьох днів із дати одержання кандидатом повідомлення про результати конкурсу.

У разі ненадання кандидатом згоди спеціальна перевірка стосовно нього не проводиться і питання щодо його призначення або підготовки подання для призначення на відповідну посаду не розглядається.

Форма Згоди на проведення спеціальної перевірки відомостей про особу, яка претендує на зайняття посади, пов`язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування наведена у додатку до Порядку № 33/2012.

Згода являє собою письмову заяву наступного змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), зареєстрований (зареєстрована) за адресою _____ та фактично проживаю за адресою _____, реєстраційний номер облікової картки платника податків*_____ претендую на зайняття посади (найменування посади та органу державної влади (державного органу) чи органу місцевого самоврядування) і даю згоду на проведення перевірки відомостей щодо мене, у тому числі відомостей, поданих особисто. Дата. Підпис».

Необхідність надання згоди на проведення спеціальної перевірки відомостей прямо передбачена нормами Законів № 876 та № 2232.

Ч. 4 ст. 11 Закону № 3206 визначено, що для проведення спеціальної перевірки особа, яка претендує на зайняття посади, подає до відповідного органу: 1) письмову згоду на проведення спеціальної перевірки; 2) автобіографію; 3) копію документа, який посвідчує особу; 4) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону; 5) копії документів про освіту, вчені звання та наукові ступені; 6) медичну довідку про стан здоров`я за формою, затвердженою Міністерством охорони здоров`я України; 7) копію військового квитка (для військовослужбовців або військовозобов`язаних); 8) довідку про допуск до державної таємниці (у разі його наявності).

Відповідач 1 не довів належними та допустими доказами, що від ОСОБА_1 була отримана згода на проведення спеціальної перевірки відомостей щодо нього; в матеріалах особової справи позивача така згода також відсутня.

Суд не приймає доводів відповідача 1 і третьої особи про те, що згодою на проведення спеціальної перевірки відомостей є рапорт ОСОБА_1 про прийняття на військову службу, оскільки цей рапорт ні за формою, ні за змістом не є згодою на проведення спеціальної перевірки.

Таким чином, всупереч вимогам Законів № 2232, 876, 3206 та Порядку № 33/2012 спеціальна перевірка відомостей щодо ОСОБА_1 проводилась за відсутності його згоди на проведення спеціальної перевірки.

В матеріалах особової справи ОСОБА_1 відсутня його автобіографія та декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою, обов`язковість подання яких передбачена ч. 4 ст. 11 Закону № 3206.

Відповідач 1 не довів належними та допустими доказами, що при прийнятті ОСОБА_1 на військову службу ці документи ним були подані.

Згідно з п. 7 Порядку № 3206 спеціальна перевірка проводиться: 1) Міністерством внутрішніх справ України - щодо відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності, наявність судимості, її зняття, погашення, про застосування до кандидата адміністративних стягнень за корупційні правопорушення; 2) Міністерством юстиції України - щодо наявності у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення, та Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомостей про кандидата; 3) Державною фіскальною службою України - щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік; 4) Міністерством охорони здоров`я України, відповідним органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурним підрозділом обласної, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації - щодо відомостей про стан здоров`я кандидата; 5) Міністерством освіти і науки України, відповідним органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурним підрозділом обласної, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації - щодо освіти, наявності у кандидата наукового ступеня, вченого звання. До проведення спеціальної перевірки інших відомостей, вимога щодо подання яких установлена законом, можуть залучатися спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції, а в разі потреби - інші центральні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону № 3206 після одержання письмової згоди особи, яка претендує на зайняття посади, на проведення спеціальної перевірки орган, на посаду в якому претендує особа, не пізніше наступного дня надсилає до відповідних органів державної влади, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки відомостей, передбачених у частині другій цієї статті, запит про перевірку відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття відповідної посади.

Запит підписує керівник органу, на посаду в якому претендує особа, а в разі його відсутності - особа, яка виконує обов`язки керівника, або один з його заступників відповідно до розподілу функціональних обов`язків.

До запиту додаються копії документів, зазначених у ч. 4 цієї статті.

Згідно з п. 8 Порядку № 33/2012 відповідний орган державної влади (державний орган) не пізніше наступного робочого дня після одержання згоди кандидата надсилає до органів (підрозділів), зазначених у п. 7 цього Порядку, або до їх територіальних органів чи підрозділів (за наявності) запит про проведення спеціальної перевірки (далі - запит), підготовлений кадровою службою (іншим підрозділом) цього органу (форма 2, додається).

Таким чином, ч. 5 ст. 11 Закону № 3206, п. 8 Порядку № 33/2012 прямо встановлено, що запит про проведення спеціальної перевірки надсилається не пізніше наступного робочого дня після одержання згоди кандидата.

Форма запиту наведена у додатку до Порядку № 33/2012, у ньому зазначаються:

«(Найменування органу (підрозділу), до якого надсилається запит) Запит про проведення спеціальної перевірки відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття посади, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування Відповідно до статті 11 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» просимо подати до (найменування органу державної влади (державного органу) чи органу місцевого самоврядування, поштова адреса) згідно з Порядком проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов`язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим Указом Президента України від 25 січня 2012 року № 33, відомості про (прізвище, ім`я та по батькові особи, яка претендує на зайняття посади, дата і місце народження, серія та номер паспорту, ким і коли виданий, адреса, за якою особа зареєстрована, адреса місця проживання, місце роботи). Додаток: копія письмової згоди на проведення спеціальної перевірки, автобіографії, паспорта, інших документів залежно від компетенції органу (підрозділу) на __ арк. (Посада керівника органу державної влади (державного органу) чи органу місцевого самоврядування або іншої особи, яка направляє запит, підпис, прізвище та ініціали)».

Відповідно до п. 10 Порядку № 33/2012 до запиту додаються копії: 1) письмової згоди кандидата на проведення спеціальної перевірки;1-1) письмова згода кандидата на проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади»; 2) автобіографії; 3) паспорта; 4) документів про освіту, вчені звання, наукові ступені; 5) декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік; 6) медичної довідки про стан здоров`я; 7) військового квитка (для військовослужбовців або військовозобов`язаних); 8) довідки про допуск до державної таємниці (у разі наявності); 9) інших документів, у яких містяться відомості, вимога щодо подання яких установлена законом.

Копії документів, зазначених у підпунктах 1-3 цього пункту, надсилаються всім органам (підрозділам), які проводитимуть спеціальну перевірку. Копії документів, зазначених у підпунктах 4-9, надсилаються органам (підрозділам), які проводитимуть перевірку відповідних відомостей, зазначених у п. 7 цього Порядку.

Судом встановлено, що 25 серпня 2015 року, більш ніж через півроку після прийняття позивача на військову службу, ВЧ НОМЕР_1 звернулася до УОІ УМВС та ВСК СБУ з вимогою про надання інформації щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, вказавши, що ці відомості необхідні для особової справи з метою оформлення останнього на військову службу.

Суд відзначає, що в порушення вимог Закону № 3206 та Порядку № 3206 спеціальна перевірка щодо ОСОБА_1 розпочата без його письмової згоди та за відсутності всіх необхідних документів, передбачених ч. 4 ст. 11 Закону № 3206; звернення до УОІ УМВС та ВСК СБУ від 25 серпня 2015 року ні за формою, ні за змістом не є запитом про проведення спеціальної перевірки; в порушення вимог ч. 5 ст. 11 Закону № 3206 та п. 10 Порядку № 33/2012 до цього звернення не додані документи, передбачені ч. 4 ст. 11 Закону № 3206. В порушення вимог ч. 5 ст. 11 Закону № 3206 запити про проведення спеціальної перевірки не були надіслані до інших органів, зазначених у п. 7 Порядку № 33/2012.

Згідно з абз 1 ч. 6 ст. 11 Закону № 3206, п. 12 Порядку № 33/2012 інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що здійснював перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов`язки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обов`язків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Порядку № 33/2012 орган, що проводить перевірку, зобов`язаний надати інформацію, яка містить висновок щодо того, чи є відомості, що стали предметом перевірки, достовірними або недостовірними та чи перешкоджають або не перешкоджають ці відомості зайняттю претендентом відповідної посади.

12 вересня 2015 року УОІ УМВС в Донецькій області надало довідку № 787-11092015/14210 про те, що ОСОБА_1 засуджений 01 липня 2014 року вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, йому призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік із застосуванням ст.ст. 75, 76 Кримінального кодексу України; він звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

В порушення вимог абз. 2 п. 12 Порядку № 33/2012 довідка від 12 вересня 2015 року не містить висновку щодо того, чи є відомості, що стали предметом перевірки, достовірними або недостовірними та чи перешкоджають або не перешкоджають ці відомості зайняттю претендентом відповідної посади.

Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону № 3206 орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки.

Згідно з п. 13 Порядку № 33/2012 кадрова служба (інший підрозділ) органу, який надіслав запит, на підставі інформації, зазначеної в абзаці першому пункту 12 цього Порядку, готує довідку про результати спеціальної перевірки (форма 3, додається), яка підписується її керівником.

Форма довідки наведена у додатку до Порядку № 33/2012 та має містити наступні відомості: «Довідка про результати спеціальної перевірки відомостей щодо (прізвище, ім`я та по батькові), який (яка) претендує на зайняття (найменування посади та органу державної влади (державного органу) чи органу місцевого самоврядування). Відповідно до статті 11 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та Порядку проведення спеціальної перевірки щодо осіб, які претендують на зайняття посад, повьзаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Указом Президента України від 25 січня 2012 року № 33, (найменування органу державної влади (державного органу) чи органу місцевого самоврядування) організовано проведення спеціальної перевірки відомостей про (прізвище та ініціали, дата і місце народження особи, яка претендує на зайняття посади, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), який (яка) зареєстрований (зареєстрована) за адресою _____ та фактично проживає за адресою ____. Для проведення спеціальної перевірки відомостей про (прізвище та ініціали, дата і місце народження особи, яка претендує на зайняття посади, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування), який (яка) зареєстрований (зареєстрована) за адресою ____ та фактично проживає за адресою ____. Для проведення спеціальної перевірки подавалися копії письмової згоди кандидата на зайняття посади на проведення спеціальної перевірки, автобіографії, паспорта, документів про освіту, вчені звання, наукові ступені, декларації про майно, доходи та витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік, медичної довідки про стан здоров`я військового квитка, довідки про допуск до державної таємниці (у разі наявності), копії інших документів (зазначаються в разі наявності). Запити про надання відомостей про (прізвище та ініціали особи) надсилалися до (найменування органів (підрозділів)). Інформація, що перешкоджає зайняттю (прізвище та ініціали особи) посади, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (не виявлено або виявлено (зазначити необхідне)). (Посада керівника органу державної влади (державного органу) чи органу місцевого самоврядування або іншої особи, яка направляє запит, підпис, прізвище та ініціали)».

Згідно з п. 14 Порядку № 33/2012 довідка про результати спеціальної перевірки додається до документів, поданих кандидатом, або до особової справи, якщо прийнято рішення про його призначення на посаду.

В порушення вимог ч. 6 ст. 11 Закону № 3206 та п.п. 13-14 Порядку № 33/2012 довідка про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 взагалі не була складена та не долучена до матеріалів його особової справи.

Відповідно до п. 236 Положення № 1153 з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.

В порушення вимог п. 236 Положення № 1153 з ОСОБА_1 не була проведена бесіда з питань його звільнення, про що свідчить наявний в особовій справі аркуш бесіди.

Оцінивши наведені вище обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що спеціальна перевірка відомостей щодо ОСОБА_1 проведена з порушенням вимог Законів № 2232, № 876, № 3206 та Порядку № 33/2012.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2015 року на підставі матеріалів спеціальної перевірки командиром ВЧ НОМЕР_1 виданий наказ № 69о/с «По особовому складу».

Цим наказом відповідно до ст. 26 Закону № 2232 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за п. «й» ч. 6 (у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади) солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с на відповідність критеріям, наведеним у ч. 3 ст. 2 КАС України, суд відзначає таке.

Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с не відповідає критерію, визначеному п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, згідно з яким рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що за п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232 особа звільняється з військової служби у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади. Як було зазначено вище, спеціальна перевірка відомостей щодо ОСОБА_1 проведене з численними порушеннями вимог Законів № 2232, № 876, № 3206 та Порядку № 33/2012.

Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с не відповідає критерію, наведеному у п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до якого рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Наявність в законодавстві такої підстави для звільнення з військової служби, яка визначена п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232, є прямим наслідком можливості прийняття осіб на військові посади до отримання результатів спеціальної перевірки у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, для доукомплектування ЗСУ та інших військових формувань.

Метою звільнення за п. «й» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232, крім іншого, є унеможливлення прийняття на військову службу та перебування на військових посадах осіб, які мають непогашену та не зняту судимість за вчинення злочину, що прямо заборонено ч. 8 ст. 9 Закону № 876.

Разом з цим на час видання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 липня 2015 року у справі № 265/4374/15-к (1-в/265/99/15) ОСОБА_1 звільнено від покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2014 року.

Більше того в судовому засіданні представники відповідача 1 і третьої особи зазначали, що на теперішній час ОСОБА_1 не має перешкод для прийняття на військову службу, і у разі його звернення, з ним може бути укладено новий контракт.

Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с не відповідає критеріям, наведеним у п.п. 3, 5, 6 ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до якого рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; добросовісно; розсудливо.

Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с не відповідає критерію, наведеному у п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України, згідно яким рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Негативні наслідки для позивача, який на час звільнення в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 89 Кримінального кодексу України вважався таким, що не має судимості, непропорційні цілі, з якою це рішення прийнято, а саме унеможливлення перебування на військовій службі осіб, які мають непогашену або не зняту судимість за вчинення злочину.

Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с не відповідає критерію, наведеному у п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України, згідно з яким рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, оскільки спеціальна перевірка проведена за відсутності згоди ОСОБА_1 , з результатами спеціальної перевірки він ознайомлений не був, а бесіда з питань звільнення з ним не проводилась.

Крім того, наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с не відповідає критерію, наведеному у п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до якого рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідач 1 і третя особа зазначали, що ОСОБА_1 прийнятий на військову службу на початку лютого 2015 року у час проведення активних бойових дій на Дебальцівському та Широкінському напрямках.

Отже, за цих умов існувала реальна загроза життю та здоров`ю самого позивача (міг отримати поранення чи загинути під час виконання бойових завдань тощо).

З іншого боку бездіяльність відповідача 1, яка полягала у невжитті впродовж півроку жодних заходів, спрямованих на проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які прийняті на військову службу для доукомплектування військових формувань без такої перевірки, призвела до того, що тривалий час на військовій службі перебувала особа, яка має не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, така особа мала доступ до вогнепальної зброї, що створювало загрозу не лише для військовослужбовців, які разом з нею проходили службу, а і для цивільного населення, оскільки позивач проходив службу у патрульному батальйоні та здійснював патрулювання міста Маріуполя.

Позиція представників відповідача 1 і третьої особи в судовому засіданні була суперечливою. Вказуючи на можливість укладання з ОСОБА_1 нового контракту і прийняття його на військову службу, вони наголошували на наявності підстав для його найскорішого звільнення, посилаючись на те, що останній був засуджений за незаконне поводження зі зброєю.

При цьому довідку про наявність у позивача судимості УОІ УМВС в Донецькій області надало 12 вересня 2015 року, більш ніж через місяць після цього командир ВЧ НОМЕР_1 видав наказ від 16 жовтня 2015 року № 69о/с і ще через місяць 20 листопада 2015 року він видав наказ за № 240 по стройовій частині.

Таким чином, будучи впевненим у наявності у ОСОБА_1 непогашеної та не знятої судимості за вчинення злочину, командування ВЧ НОМЕР_1 фактично створило йому умови для перебування на військовій службі ще впродовж двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач 1 не довів належними та допустими доказами правомірність наказу командира ВП 3057 від 16 жовтня 2015 року № 69о/с «По особовому складу», а тому він підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Згідно з п. 242 Положення № 1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 20 листопада 2015 року № 240 (по стройовій частині) має похідний характер від наказу від 16 жовтня 2015 року № 69о/с.

У зв`язку з цим пп. 2.1. п. 2 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 20 листопада 2015 року № 240 (по стройовій частині) в частині, яка стосується ОСОБА_1 , також підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

П. 231 Положення № 1153 визначено, що військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби, має право оскаржити наказ про дострокове розірвання контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством. Оскарження наказу не зупиняє його виконання. У разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання. У такому разі контракт, строк дії якого закінчився під час вимушеного прогулу, продовжується на строк вимушеного прогулу і строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту. Новий контракт з таким військовослужбовцем укладається у порядку, визначеному цим Положенням.

За правилами п. 232 Положення № 1153 у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Належним способом відновлення прав ОСОБА_1 , порушених внаслідок незаконного звільнення, є його поновлення на посаді старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону з 21 листопада 2015 року та задоволення цієї частини позовних вимог.

Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам затверджена наказом Міністра внутрішніх справ України від 04 липня 2014 року № 638, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 липня 2014 року за № 849/25626 (далі - Інструкція № 638).

Згідно з п. 1.3. Інструкції № 638 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у військових частинах за місцем служби.

Відповідно до п. 36.13 Інструкції № 638 військовослужбовцям, які були звільнені з військової служби, а потім поновлені на службі у зв`язку з визнанням звільнення необґрунтованим, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені.

Виплачена під час попереднього звільнення зі служби цим військовослужбовцям грошова допомога при звільненні зі служби підлягає заліку за рахунок суми, що належить їм до виплати за вимушений прогул, а в частині, яка перевищує цю суму, - заліку за рахунок суми грошової допомоги, належної до виплати при подальшому звільненні із військової служби.

Про виплати, зазначені в абзацах першому та другому цього пункту, видається наказ командира військової частини. Витяг з наказу зберігається в особовій справі військовослужбовця.

Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до п.п. «є» та «л» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100) цей Порядок застосовується, зокрема, у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з п. 2 Порядку № 100 у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням,творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

П. 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Останні два (повних) місяця роботи (служби), які передували звільненню позивача - це вересень та жовтень 2015 року.

Відповідно до п. 1.5. Інструкції № 638 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається з урахуванням календарних днів цього місяця.

З огляду на це суд розраховує середньоденне грошове забезпечення позивача з календарних, а не робочих днів.

Грошове забезпечення ОСОБА_1 у вересні 2015 року становило 7 570,48 грн. у жовтні 2015 року 7 666,42 грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість календарних днів у вересні 2015 року становила 30 днів, у жовтні 2015 року 31 день.

Отже, середньоденне грошове забезпечення становить (7 570,48 грн. + 7 666,42 грн.) : (30 днів + 31 день) = 249,79 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу з 21 листопада 2015 року по 12 травня 2016 року включно становить 174 дні (10 днів листопад 2015 року + 31 день грудень 2015 року + 31 день січень 2016 року + 29 днів лютий 2016 року + 31 день березень 2016 року + 30 днів квітень 2016 року + 12 днів травень 2016 року = 174 дні).

Таким чином, грошове забезпечення за час висушеного прогулу становить 43 463,46 грн. (249,79 грн. х 174 дні = 43 463,46 грн.), яке підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ВЧ НОМЕР_1 , де він безпосередньо проходив службу та отримував грошове забезпечення.

З приводу вимог позивача про стягнення на його користь відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.

Спеціальне законодавство, яке регламентує проходження військової служби, не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особливості відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, передбачені ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України, згідно з якою шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Таким чином, обов`язковими умовами для відшкодування моральної шкоди в даному випадку є: 1) наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, яке прийнято (вчинена, допущена) під час здійснення ним своїх повноважень; 2) факт спричинення особі моральної шкоди; 3) наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконним рішенням (дією, бездіяльністю) та завданою особі моральною шкоду.

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України позивач не довів належними та допустими доказами факт спричинення йому моральної шкоди (обґрунтування обмежилося лише поясненнями позивача), а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача 1 та завданими позивачу моральними стражданнями.

Як наслідок, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про нарахування та виплату йому премії та додаткової грошової винагороди за період з 01 по 20 листопада 2015 року суд зазначає таке.

Відповідно до п. 21.1. Інструкції № 638 командири (начальники) військових частин Національної гвардії України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби в межах річного фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше ніж 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Згідно з п. 21.2. розміри премії встановлюються за рішенням командувача Національної гвардії України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Національної гвардії України, та особливостей проходження служби.

Преміювання здійснюється відповідно до положення про преміювання, розробленого, виходячи зі специфіки та особливостей виконання покладених завдань на військову частину. Показники позбавлення військовослужбовців премії повністю або частково встановлюються в межах випадків, передбачених п. 21.4 цього розділу.

Відповідно до п. 21.3. Інструкції № 638 виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за попередній місяць під час виплати грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників), який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання. У разі переведення або звільнення військовослужбовців з військової служби - у місяці виключення зі списків особового складу в розмірі, що визначається пропорційно часу їх служби в поточному місяці.

Аналіз наведених вище правових норм зумовлює висновок, що преміювання військовослужбовця є правом командира (начальника) військової частини, командир (начальник) військової частини визначає особистий внесок військовослужбовця у загальні результати служби та здійснює преміювання в межах річного фонду преміювання. Розмір премії встановлюється, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення та особливостей проходження служби.

За вказаних обставин вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити йому премію за період з 01 по 20 листопада 2015 року задоволенню не підлягають.

Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України затверджений наказом Міністра внутрішніх справ України від 23 січня 2015 року № 72, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 108/26553 (далі Інструкція № 72).

Відповідно до п. 2 Інструкції № 72 виплата винагороди здійснюється в таких розмірах: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які проходять військову службу на посадах льотного складу; військовослужбовцям підрозділів (загонів) спеціального призначення; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 4 Інструкції № 72 винагорода виплачується військовослужбовцям у військових частинах за місцем служби.

П. 9 Інструкції визначено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Відповідно до п. 12 Інструкції № 72 розміри винагороди встановлюються за рішенням командувача Національної гвардії України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Національної гвардії України, та особливостей проходження служби.

З огляду на викладене вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити йому додаткову грошову винагороду за період з 01 по 20 листопада 2015 року задоволенню також не підлягають.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представників відповідача 1 і третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

П.п. 2-3 ч. 1 ст. 256 КАС України визначено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді, а також стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Оскільки у задоволенні позовних вимог, які є об`єктом справлення судового збору, позивачу відмовлено, відповідно до ст. 94 КАС України здійснені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,21 грн. присудженню на користь позивача з асигнувань на утримання відповідача 1 не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Східне територіальне управління Національної гвардії України, про скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання нарахувати і виплатити премію і додаткову грошову винагороду задовольнити частково.

2. Скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 16 жовтня 2015 року № 69о/с «По особовому складу».

3. Скасувати підпункт 2.1. пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 20 листопада 2015 року № 240 (по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону, з 20 листопада 2015 року.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 2-го відділення 1-го спеціального патрульного взводу спеціальної патрульної роти патрульного батальйону з 21 листопада 2015 року.

5. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ідентифікаційний код НОМЕР_12 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_13 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 43 463 (сорок три тисячі чотириста шістдесят три) гривні 46 копійок.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Постанова в частині поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

8. Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні 12 травня 2016 року.

9. Повний текст постанови виготовлений 17 травня 2016 року.

10. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

11. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.