Справа № 522/3480/13-а (2а/522/855/13)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"15" червня 2016 р. м. Київ К/800/58424/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Рецебуринського Ю.Й.,
Швеця В.В.,

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 23 липня 2013 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року,

встановив:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, після уточнення якого просив: визнати протиправними дії Одеського обласного військового комісаріату та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області; визнати за ним право на щомісячне підвищення до пенсії як інваліду війни ІІ групи з 1 січня 2006 року у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі Закон № 3551-ХІІ), на призначення пенсії як інваліду війни ІІ групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії з 1 липня 2002 року по 7 січня 2008 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, а також на призначення з 8 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року пенсії як інваліду війни І групи, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести йому перерахунок пенсії у вказаних розмірах.
Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 23 липня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного підвищення пенсії як інваліду війни ІІ групи в частині застосування, в період з 1 липня 2002 року по 31 грудня 2005 року постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 831 та від 3 січня 2002 року № 1. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії як інваліду війни ІІ групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС в частині застосування в період з 1 липня 2002 року по 31 грудня 2005 року постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 831 та від 3 січня 2002 року № 1. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при нарахуванні та виплаті позивачеві як інваліду ІІ групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в частині застосування в період з 1 січня 2007 року по 7 січня 2008 року постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1 та як інваліду І групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії в частині застосування в період з 8 січня 2008 року статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796-XII) в редакції Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VІ. Визнано право ОСОБА_1 на щомісячне підвищення до пенсії як інваліду війни ІІ групи з 1 січня 2006 року у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону України від 3 березня 2005 року № 2458-ІV. Визнано право ОСОБА_1 на пенсію інваліда війни ІІ групи, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії з 1 липня 2002 року по 7 січня 2008 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Визнано право ОСОБА_1 на пенсію інваліда війни І групи учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії з 8 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести позивачеві перерахунок пенсії як інваліду війни ІІ групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та на щомісячне підвищення пенсії у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком за період з 1 липня 2002 року по 31 грудня 2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та, починаючи з 1 січня 2006 року по 7 січня 2008 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії як інваліду війни І групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче 10 мінімальних пенсій за віком, на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком за період з 8 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, при розрахунку позивачеві пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється виключно законами України, та зобов`язано утриматися від порушення права ОСОБА_1 , як інваліда війни І групи та учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії на отримання пенсії по інвалідності, яка у всіх випадках не може бути нижчою 10 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року постанову Приморського районного суду міста Одеси від 23 липня 2013 року змінено, її резолютивну частину викладено у наступній редакції: «Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо перерахунку та виплати пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як інваліду І групи та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії за період з 8 січня 2008 року по 3 грудня 2012 року залишити без розгляду. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно до статей 50, 54 Закону № 796-XII, виходячи з розміру 130% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 4 грудня 2012 року по 22 липня 2013 року, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».
Справа судами розглядалася неодноразово.
У касаційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Приморського районного суду міста Одеси від 23 липня 2013 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Позивач з 1 липня 2002 року був інвалідом війни II групи, а з 8 січня 2008 року отримав статус інваліда війни І групи, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.
Частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
У відповідності до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення в суд з вказаним позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Враховуючи те, що предметом позову ОСОБА_1 є, зокрема, порушення Одеським обласним військовим комісаріатом його прав, передбачених частиною 4 статті 13 Закону № 3551-XII, які, на його думку, мали місце у період з 1 липня 2002 року по 7 січня 2008 року, а звернувся він за їх захистом лише 20 листопада 2006 року, то суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про пропущення позивачем передбаченого процесуальним законом строку звернення до адміністративного суду.
Втім, апеляційний суд, вирішуючи спір, дійшов помилкового висновку щодо необхідності відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині, оскільки наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, а згідно з частиною 1 вказаної статті цього Кодексу (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не найде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не врахував, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду та відсутності підстав для визнання причин такого пропуску поважними, позов підлягає залишенню без розгляду, а не відмові в його задоволенні.
Крім того, апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог в порушення частини 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України та вирішив спір щодо перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком за період з 1 липня 2002 року по 22 липня 2013 року, що не було заявлено позивачем в суді першої інстанції.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 3551-ХІІ (у редакції, чинній до 1 січня 2006 року) інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи 200 процентів мінімальної пенсії за віком.
У пункті 2 постанови «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок підвищення до пенсії за вислугу років, усупереч положенням зазначених статей Законів, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.
Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон 1058-ІV), яка набрала чинності з 12 січня 2005 року, відповідно до якої він встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Положення частини 3 статті 28 Закону № 1058-ІV не є перешкодою для застосування даної величини (мінімальної пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.
У відповідності до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачеві як інваліду війни ІІ групи застосуванню підлягали положення частини 4 статті 13 Закону № 3551-ХІІ, а не постанови Кабінету Міністрів України, яка істотно звужувала обсяг встановлених законом його прав.
1 січня 2006 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV (далі Закон № 2939-IV), згідно якого частину 4 статті 13 Закону № 3551-ХІІ викладено в новій редакції, відповідно до якої інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Вказане положення Закону № 2939-IV не змінювалось, таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавалось.
Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд не дослідив в повному обсязі всі обставини справи та не звернув увагу на зазначені норми права, дійшовши помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом № 796-XII і цим Законом.
Статтею 7 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
Судові рішення у справі, що розглядається, не містять даних про те, що ОСОБА_1 звертався до органу, що призначає пенсію, із заявою про переведення його з одного виду пенсії на інший.
У порушення вимог частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов`язують суд до активного вжиття заходів щодо з`ясування обставин справи, та всупереч вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що позивач отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону № 2262-XII, і зобов`язуючи відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 54 Закону № 796-XII, не врахував та не висловив правової позиції щодо застосування Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27 червня 2002 року № 11-2, відповідно до якого зазначене управління здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсії виключно військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ. У решті випадків функції щодо призначення (перерахунку) та виплати пенсії іншим категоріям осіб в порядку, встановленому чинним законодавством, здійснюють районні управління відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 (що були чинними на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно частин 2, 4 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції
Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Рецебуринський Ю.Й.

Швець В.В.