Справа № 813/315/16
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року № 813/315/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю представника відповідача Стецьків Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області у якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № 6-0 від 11.01.2016 року про звільнення ОСОБА_2, головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту, відповідно до пункту 6 статті 36 КзпП України; поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області з 11 січня 2016 року; стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що звільнення позивача відбулося з порушенням ст. 32 КЗпП, оскільки відповідачем не належним чином було повідомлено, як працівника про зміну істотних умов праці та не роз'яснено, в чому саме полягали зміни. Натомість 03.11.2015 р позивачу було вручено попередження про зміну істотних умов праці, за змістом якого не було попереджено про звільнення із займаної посади 11.01.2016 р. В чому саме полягають зміни істотних умов праці за посадою позивача та причини, які унеможливлюють подальшу роботу за цією ж посадою, в означеному попередженні не вказувалося. 06.11.2015 року позивачу була запропонована посада головного державного ревізора-інспектора відділу координації, звітності та інформаційного забезпечення аудиту управління податкового та митного аудиту Головного управління державної фіскальної служби України у Львівській області,від якої позивач відмовився, оскільки вважає незаконним своє звільнення. 11.01.2016 р відповідачем було надано пропозицію позивачу зайняти посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю ризикових платників та моніторингу ризикових платників та моніторингу ризикових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Львівській області, від якого позивач відмовився, та винесено оскаржуваний наказ №6-0 від 11.01.2016 року. Вказаний наказ позивач вважає протиправним, оскільки відповідачем не роз'яснено було причин звільнення за ч.6 ст.36 КЗпП України, та відповідач не надав пояснень, які конкретні істотні зміни умов праці мали місце в дійсності і що саме стало причиною винесення попередження про звільнення. У зв'язку із незаконним звільненням на користь позивача згідно ч.2 ст.235 КЗпП України має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, а також моральна шкода у сумі 10 000 грн., спричинена моральними стражданнями та переживаннями через незаконне звільнення, втрату налагоджених життєвих зв'язків, позбавлення права на працю та перебування у скрутному фінансовому становищі.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував з підстав наведених у позовній заяві, просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Головне управління Державної фіскальної служби України у Львівській області позовні вимоги заперечило, подало письмові заперечення на адміністративний позов. У запереченнях зазначено, що відповідно до наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області №657 від 16.10.2015 «Про введення в дію переліку змін до структури Головного управління ДФС у Львівській області» введено в дію перелік змін №4 до структури Головного управління ДФС у Львівській області. Відповідно до данного переліку виводиться із структури відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту та вводиться відділ фактичних перевірок. Також, наказом ГУ ДФС у Львівській області №665 від 20.10.2015 введено в дію перелік змін №5 до штатного розпису Головного управління ДФС у Львівській області, яким виведено відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту з штатною чисельністю 11 осіб та вводиться відділ фактичних перевірок з штатною чисельністю 13 осіб. Відповідно на підставі вищезазначених наказів та керуючись ч. 3 ст.32 КЗпП України Позивача за два місяці було попереджено про зміну істотних умов праці та наступне звільнення із займаної посади згідно з ч.6 ст.36 КЗпП. Зокрема, позивачу , який працював на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області було запропоновано вакантні посади в Головному управління ДФС у Львівській області, однак позивач від таких відмовився. Через відмову ОСОБА_2 від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці згідно п.6 ст.36 КЗпП України, з урахуванням приписів ч.4 ст.32 цього Кодексу, останнього правомірно було звільнено із займаної посади.

Представник відповідача в судовому засіданні подані заперечення підтримала, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював у органах податкової служби з 16.04.2010 р, присягу державного службовця прийняв 16.04.2010 р., обіймав посади старшого державного податкового інспектора юридичного відділу ДПІ у м. Львові на строк відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_3 до дня фактичного виходу із відпустки з 16.04.2010 р, у зв'язку із реорганізацією ДПІ у м. Львові був звільнений з займаної посади 21.12.2010 р в порядку переведення; прийнятий в порядку переведення на посаду старшого державного податкового інспектора юридичного відділу СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Львові на строк відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_3 до дня фактичного виходу із відпустки з 22.12.2010 р; у зв'язку з реорганізацією СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Львові в порядку перетворення та утворенням Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові ДПС 29.05.2012 р переведений на посаду державного податкового інспектора юридичного відділу; 18.09.2012 р звільнений з займаної посади в порядку переведення в ДПС у Львівській області на підставі п.5 ст.36 КЗпП України; 19.09.2012 р прийнятий в порядку переведення на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням готівкових розрахунків управління податкового контролю ДПС у Львівській області; 03.01.2013 р переведений на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу моніторингу грошових операцій управління податкового контролю; 28.01.2013 р присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби 1 рангу»; 28.05.2013 р у зв'язку з реорганізацією ДПС у Львівській області - шляхом приєднання до Головного управління Міндоходів у Львівській області переведений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів у Львівській області, присвоєно 11 ранг державного службовця; 01.01.2014 р присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи 1 рангу»; 29.12.2014 р у зв'язку з реорганізацією Головного управління Міндоходів у Львівській області шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Львівській області переведений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведенням фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Львівській області, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача.

Відповідно до наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області №657 від 16.10.2015 «Про введення в дію переліку змін до структури Головного управління ДФС у Львівській області» введено в дію перелік змін №4 до структури Головного управління ДФС у Львівській області. Відповідно до данного переліку виводиться із структури відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту та вводиться відділ фактичних перевірок. Також, наказом ГУ ДФС у Львівській області №665 від 20.10.2015 введено в дію перелік змін №5 до штатного розпису Головного управління ДФС у Львівській області, яким виведено відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту з штатною чисельністю 11 осіб та вводиться відділ фактичних перевірок з штатною чисельністю 13 осіб.

У зв'язку з цим , Головним управління ДФС у Львівській області було вручено попередження ОСОБА_2 про наступне вивільнення з займаної посади згідно з п.6 ст.36 КЗпП України.

Так, 03.11.2015 р ОСОБА_2 було ознайомлено з попередженням в якому зазначалось, що на підставі наказу ДФС України від 12 вересня 2014 року №128 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС (із змінами і доповненнями), наказів Головного управління ДФС у Львівській області від 16.10.2015 року №657 «Про введення в дію переліку змін до структури Головного управління ДФС у Львівській області», наказу від 20.10.2015 р №665 «Про введення переліку змін №5 до штатного розпису Головного управління ДФС у Львівській області» Головне управління ДФС у Львівській області попереджає про наступне звільнення із займаної посади з 11 січня 2016 року згідно з п.6 ст.36 КЗпП України.

06.11.2015 року позивачу була запропонована посада головного державного ревізора-інспектора відділу координації, звітності та інформаційного забезпечення аудиту управління податкового та митного аудиту Головного управління державної фіскальної служби України у Львівській області, від якої позивач відмовився.

11.01.2016 р відповідачем було надано пропозицію позивачу зайняти посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю ризикових платників та моніторингу ризикових платників та моніторингу ризикових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Львівській області, від якого позивач відмовився.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області від 11.01.2016 р №6-0 ОСОБА_2 з 11.01.2016 р звільнений з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Львівській області у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

Не погодившись з вказаним наказом позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

При цьому Законом України "Про державну службу" № 3723- ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон № 3723- ХІІ) регулюються суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, що є складовою права громадян на працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 3723-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими КЗпП України, та спеціальними, які наведені в цьому Законі. Таким чином, до правовідносин, які становлять предмет розгляду справи, підлягають застосування норми Кодексу законів про працю України, якими передбачено загальні підстави припинення державної служби.

Загальні підстави припинення трудового договору передбачені ст. 36 КЗпП України і такими підставами є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом.

За приписами ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього КЗпП України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Припинення трудового договору за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Отже, звільнення, в зв'язку зі змінами істотних умов праці, може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність таких змін.

Відтак варто відмітити, що одне лише виведення відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту та ведення відділу фактичних перевірок не може породжувати змін істотних умов праці в організації виробництва та праці.

Так , наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області №657 від 16.10.2015 «Про введення в дію переліку змін до структури Головного управління ДФС у Львівській області» введено в дію перелік змін №4 до структури Головного управління ДФС у Львівській області. Відповідно до данного переліку виводиться із структури відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту та вводиться відділ фактичних перевірок.

Також, наказом Головного управління ДФС у Львівській області №665 від 20.10.2015 введено в дію перелік змін №5 до штатного розпису Головного управління ДФС у Львівській області, яким виведено відділ контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту з штатною чисельністю 11 осіб та вводиться відділ фактичних перевірок з штатною чисельністю 13 осіб.

03.11.2015 р ОСОБА_2 було ознайомлено з попередженням в якому зазначалось, що на підставі наказу ДФС України від 12 вересня 2014 року №128 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС (із змінами і доповненнями), наказів Головного управління ДФС у Львівській області від 16.10.2015 року №657 «Про введення в дію переліку змін до структури Головного управління ДФС у Львівській області», наказу від 20.10.2015 р №665 «Про введення переліку змін №5 до штатного розпису Головного управління ДФС у Львівській області» Головне управління ДФС у Львівській області попереджає про наступне звільнення із займаної посади з 11 січня 2016 року згідно з п.6 ст.36 КЗпП України.

06.11.2015 року позивачу була запропонована посада головного державного ревізора-інспектора відділу координації, звітності та інформаційного забезпечення аудиту управління податкового та митного аудиту Головного управління державної фіскальної служби України у Львівській області, від якої позивач відмовився.

11.01.2016 р відповідачем було надано пропозицію позивачу зайняти посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю ризикових платників та моніторингу ризикових платників та моніторингу ризикових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Львівській області, від якого позивач відмовився.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області від 11.01.2016 р №6-0 ОСОБА_2 з 11.01.2016 р звільнений з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Львівській області у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

Однак, суд зауважує, що звільняючи ОСОБА_2 з роботи за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, відповідач не взяв до уваги, що зміни істотних умов праці є лише наслідком змін в організації виробництва та праці й лише за наявності останніх допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою (ч. 3 ст. 32 КЗпП України).

Як встановлено з матеріалів справи в Головному управлінні Державної фіскальної служби у Львівській області зміни в організації виробництва та праці не відбулись, а лише даний відділ був перейменований.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі Постанова №9) Верховний Суд України роз'яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Пунктом 10 цієї ж Постанови передбачено, що зміною в організації виробництва праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо.

Таким чином, при змінах в організації виробництва праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо (ч. 3 ст. 32 КЗпП України).

У п. 31 Постанови № 9 визначено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України у межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці допускається, якщо це викликано змінами в організації виробництва праці і працівник був повідомлений про ці зміни не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що істотні умови трудового договору було змінено не у зв'язку із зміною в організації виробництва праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, в даному випадку зміни в організації виробництва та праці не відбулись, а відповідачем фактично було здійснено перейменування відділу. Також судом встановлено, що на вказану посаду позивача було прийнято іншого працівника за його письмовою заявою.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про незаконність звільнення ОСОБА_2 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту у зв'язку з відмовою працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України та протиправність наказу відповідача, згідно якого таке звільнення було здійснено, у зв'язку із чим такий наказ підлягає скасуванню.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки Головного управління Державної фіскальної служби Львівської області від 18.02.2016 року за № 05-32-94 середньомісячна та середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 4486,68 грн. та 203,94 грн. відповідно. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 24 268,86 грн. (119 дні х 203,94 грн.).Однак судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Самбірському міськрайонному центрі зайнятості та станом на час винесення постанови отримав допомогу по безробіттю у розмірі 8 166,68 грн. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 16 101,98 гривень (24 268,86 грн - 8 166,68 грн).

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням, суд зазначає наступне.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Однак зазначений розмір моральної шкоди, а саме 10 000,00 гривень не підтверджується доказами глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Таким чином суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а відтак відмовляє в їх задоволенні.

Водночас суд зазначає, що в силу ст. 256 КАС України має бути допущено до негайного виконання постанови суду щодо поновлення позивача на посаді і стягнення середнього заробітку з Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області за один місяць в розмірі 4486,68 грн.

Так, відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд має керуватися критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, згідно з якими у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність його дій, водночас позивачем частково доведено обставини в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № 6-0 від 11.01.2016 року про звільнення ОСОБА_2, головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту, відповідно до пункту 6 статті 36 КзпП України;

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області з 11 січня 2016 року;

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 16 101,98 грн. (шістнадцять тисяч сто одна гривня 98 коп) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та стягнення на користь ОСОБА_2 заробітної плати за один місяць в розмірі 4486,68 грн. ( чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім гривень 68 коп.) звернути до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 04 липня 2016 року.

Суддя Гулкевич І.З.