Справа № 670/376/16-а
Суддя: Волкова О. М.
Дата ухвалення: 2016-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/376/16-а
Провадження № 2-а/670/16/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

позивача -- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області про визнання бездіяльності незаконною, скасування незаконних рішень, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом до Нетечинецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області, у якому просила визнати бездіяльність відповідача незаконною, скасувати рішення сільської ради від 27.04.2016 року, яким їй відмовлено у наданні земельної ділянки для користування, та стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у сумі 5 тисяч гривень.

В обґрунтування позову вказувала, що сесією Нетечинецької сільської ради від 27.04.2016 року їй було відмовлено у наданні в користування земельної ділянки. Крім того, сільська рада не відреагувала на її та заяву ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 в порушення прав суміжників з дозволу сільського голови Коваль Л.Д., яка бездіє, самовільно встановив стовпи, зрізає мотузку від криниці, чим перешкоджає брати воду із спільної криниці, та посадив дерева впритул до своєї огорожі.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Пояснила, що земельна ділянка, яку вона просить надати їй у користування, пустує і нікому не належить, оскільки ОСОБА_5 технічну документацію на вказану земельну ділянку не виготовив і нею не користується. Тому відмова сесії сільської ради є незаконною. Крім того, у порушення вимог земельного законодавства сільською радою не розглянуто її спір із ОСОБА_3

Представник відповідача, сільський голова Нетечинецької сільської Ради Коваль Л.Д. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити, вказуючи, що спірна земельна ділянка належить ОСОБА_5, тому підстав для надання її у користування позивачці немає. Також звертала увагу суду на те, що спори по вказані земельні ділянці розглядались судом не один раз, та позивачці було відмовлено. Щодо спору із ОСОБА_3, то сільська рада неодноразово розглядала спори між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, і рекомендувала їй звернутись до суду.

Заслухавши сторони, дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.04.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Нетечинецької сільської Ради із письмовою заявою про виділення їй у користування земельної ділянки, що знаходиться біля її дому, яка ніким не використовується.

Крім того, 22.04.2016 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Нетечинецької сільської ради заяву, у якій просили вирішити наявний між ними та ОСОБА_3 спір, оскільки він перешкоджає їм брати забір води з криниці, яка знаходиться на його земельні ділянці, влаштовує скандали, закопав стовпи біля огорожі без участі суміжників.

Вказані заяви були предметом розгляду п'ятої сесії Нетечинецької сільської ради VІІ скликання від 27.04.2016 року, та рішенням цієї сесії відмовлено ОСОБА_1 у надані земельної ділянки, оскільки вона надана ОСОБА_5, а також у заяві ОСОБА_1 в порушення вимог Земельного кодексу України не вказала розміру бажаної земельної ділянки, цільового призначення і місця її розташування.

Водночас ОСОБА_1 після розгляду заяви щодо порушення її прав з боку ОСОБА_3 сесією було рекомендовано вирішити спір мирним шляхом або у судовому порядку, оскільки згідно пояснень ОСОБА_3 він нікому не перешкоджає брати воду із криниці, яка знаходиться на його приватизовані земельні ділянці, і саме ОСОБА_1, а не він, влаштовує сварки.

Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до ст. 118 Земельного Кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною 3 ст. 158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За приписами ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до положень ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що представник відповідача, що заперечує проти адміністративного позову та бездіяльності сільської Ради, бездіяльності щодо розгляду заяв ОСОБА_1 не допустив, довів правомірність прийняття своїх рішень, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними.

Так, представник відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову у повному обсязі, посилалась на те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги вже були предметом розгляду у суді, по них прийнято рішення про відмову у задоволені, і рішення набрали чинності.

Положеннями ст. 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що постановою Віньковецького районного суду від 17.01.2013 року (справа № 2202/1397/2012, провадження № 2-а/670/6/13) у справі за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області про визнання бездіяльності Нетечинецької сільської ради, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.04.2013 року, земельною ділянкою, що розміщена по АДРЕСА_1 загальною площею 0,44 га, яку просила виділити позивачка у заяві від 16.11.2012 року, є ОСОБА_5 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6, правомірно користується нею, сплачує земельний податок, а тому підстав для вилучення у ОСОБА_5 даної земельної ділянки та виділення її і надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_1 немає.

Та, обставина, що земельною ділянкою, на яку претендує позивачка, правомірно користується ОСОБА_5, встановлена також постановою Віньковецького районного суду від 08.08.2014 року, прийнятою у справі за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської ради про визнання відсутності компетенції, про скасування незаконних рішень та спростування неправдивої інформації (справа № 670/349/14-а, провадження № 2-а/670/20/14).

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення сесії Нетечинецької сільської ради від 27.04.2016 року в частині відмови у наданні їй земельної ділянки задоволенню не підлягають, оскільки відповідач розглянув заяву позивачки та прийняв рішення згідно чинного законодавства і бездіяльності не допустив.

Не вбачає суд бездіяльності відповідача і стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо порушення їхніх прав з боку суміжного землекористувача ОСОБА_3, оскільки їхня заява від 22.04.2016 року була розглянута на засіданні сесії 27.04.2016 року, та крім того у разі створення ОСОБА_3 перешкод у користуванні спірною криницею позивачка не позбавлена права на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У судовому засіданні позивачем не надано жодних обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральної шкоди бездіяльністю відповідача, тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень задоволенню також не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 116, ст. 118, ст. 158 Земельного Кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування», ст. 2, ст. 6, ст. 10, ст. 11, ст. 17, ст. 71, ст. ст. 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області про визнання бездіяльності незаконною, скасування незаконних рішень, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її складання в повному обсязі через Віньковецький районний суд Хмельницької області.

Суддя О.М. Волкова