Справа № 813/281/15
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Справа № 876/226/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Яворівського районного центру зайнятості на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 року у справі № 813/281/15 за позовом Яворівського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Яворівський районний центр зайнятості (позивач) звернувся до з позовом до ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення коштів в сумі 2666,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач в період перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітна та одержуючи допомогу, надавала послуги та отримувала дохід у СГ ПП «Довір'я». Оскільки відповідач не могла підпадати під категорію безробітної, то отримана нею допомога по безробіттю з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати особі забезпечення та надання соціальних послуг, підлягає поверненню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 року у справі № 813/281/15 в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована, фактично, доводами позовної заяви.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернулася до Яворівського районного центру зайнятості в пошуках роботи та їй було надано статус безробітної на підставі власноручно підписаної нею заяви.

За час перебування з 01.01.2005 р. по 26.04.2005 р. та з 14.09.2006 р. по 08.09.2007 р. на обліку відповідач отримувала у центрі зайнятості матеріальне забезпечення та соціальні послуги на загальну суму 2666,27 грн.

На виконання своїх повноважень Яворівським районним центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», про що складено акт № 143 від 17.12.2014 року.

На підставі даних Управління Пенсійного фонду України у Яворівському районі та за результатами розслідування було встановлено, що позивач, будучи зайнятою особою, а саме перебуваючи у трудових відносинах з СГ ПП «Довір'я» та отримуючи дохід не могла підпадати під категорію безробітної, отримувати соціальні послуги та матеріальне забезпечення.

Згідно даних пенсійного фонду, індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-5, сільськогосподарському приватному підприємстві «Довір'я» проводило нарахування заробітної плати та сплачені страхові внески за ОСОБА_1 з 01.01.2005 по 31.12.2005 рік, з 01.01.2006 по 31.12.2006 рік, з 01.01.2007 по 30.09.2007 рік.

У зв'язку із наведеним 19.12.2014р. центром зайнятості прийнято наказ №162 про стягнення зайво виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг.

Добровільно відповідач зазначених коштів не повернула.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р. №5067-VI зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно з частиною 1 статті 4 цього Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно з пунктом 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 2 березня 2000 року №1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частина 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що фактично єдиною підставою для проведення перевірки СГ ПП «Довір'я», та в подальшому звернення із даним позовом до суду, стала інформація отримана РЦЗ, в порядку обміну із управлінням Пенсійного фонду України у Яворівському районі, про те, що позивач працювала в СГ ПП «Довір'я», оскільки підприємством сплачувались за неї страхові внески до пенсійного фонду.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1, з якої вбачається, що в період з 01.01.2005 р. по 26.04.2005 р. та з 14.09.2006 р. по 08.09.2007 р. відсутні записи про працевлаштування позивачки у СГ ПП «Довір'я».

Відповідно до статті 48 КЗпП України і статті 59 проекту Трудового кодексу України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Питання щодо виготовлення трудових книжок, їх зберігання та внесення записів, зокрема про прийняття, переведення та звільнення працівника, регулюється відповідно Кабінетом Міністрів України (постанова «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301) та центральним органом виконавчої влади з питань праці (Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58; далі - Інструкція № 58), що відповідає положенням зазначеної вище статті проекту Трудового кодексу України.

Згідно з Інструкцією № 58 трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях (далі - підприємства) незалежно від форми власності та організаційно-правової форми або у фізичної особи понад п'ять днів, у т. ч. осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, громадян, які працюють за трудовим договором в іноземних представництвах, в іноземних кореспондентів, співпрацівників міжнародних організацій та інших прирівняних до них іноземців на території України.

Записи про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, присвоєння розрядів, рангів, нагородження, заохочення, звільнення вносяться до трудових книжок (вкладишів до них) роботодавцем на підставі оригіналу наказу (розпоря дження) не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи про переведення і звільнення мають місити посилання на відповідний пункт, статтю закону.

Записи про назву роботи (професії, посади), на яку приймається (переводиться) працівник, обов'язково мають відповідати Національному класифікаторові України ДК 003:2010 «Класифікатор професій» (далі - КП).

Із кожним записом, що вноситься до трудової книжки, про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення власник трудової книжки повинен бути ознайомлений під розписку в особовій картці працівника за формою № П-2, затвердженою наказом Державного комітету статистики України та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 року № 495/656.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України/Мінсоцзахисту/Мінюсту від 29.07.1993 року №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

В матеріалах справи наявні нечитабельні копії наказу №1 від 01.01.2005 р. про прийняття на роботу ОСОБА_1, та наказ №12 від 30.09.2007 р. про звільнення ОСОБА_1, однак належних та допустимих доказів перебування відповідачки у трудових відносинах з СГ ПП «Довір'я» у матеріалах справи відсутні, а саме - заява відповідачки про прийняття на роботу, ознайомлення під розписку в особовій картці працівника за формою № П-2, належно завірені табелі виходу на роботу, докази отримання позивачкою заробітної плати та запис у трудовій книжці із зазначенням наказу СГ ПП «Довір'я» щодо прийняття та звільнення останньої з займаної посади.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують. Керуючись ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Яворівського районного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 року у справі № 813/281/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.