Справа № 0670/3716/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Київ К/800/7470/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Андрушівському районі Житомирської області Державної податкової служби

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року

у справі № 0670/3716/12

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в Андрушівському районі Житомирської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Андрушівському районі Житомирської області (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 01 червня 2012 року № .

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року позов був задоволений. Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Андрушівському районі від 01 червня 2012 року № . Відшкодовано приватному підприємцю ОСОБА_1 з Державного бюджету України судові витрати у вигляді 2146,00 грн. судового збору шляхом їх безспірного списання органами Державної казначейської служби з рахунків ДПІ у Андрушівському районі.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ в Андрушівському районі Житомирської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ в Андрушівському районі Житомирської області ДПС провела документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період діяльності з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої був складений акт № 92/17-36 від 26 березня 2012 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені, зокрема: вимоги статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підпункту «а» пункту 9.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»; вимоги Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку» від 31 грудня 1999 року № 318, підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивачем неправомірно віднесено до складу валових витрат амортизаційні відрахування на основні засоби 1-4 груп в розмірі 183826,00 грн. за період 3-4 квартали 2010 року та амортизаційні відрахування на основні засоби 3-6 груп (відповідно до Податкового кодексу) в розмірі 1105613,00 грн. за 2011 рік, а саме, вартість придбаного у Товариства по агрохімічному обслуговуванню сільськогосподарського виробництва «Андрушівский райагрохім» майнового комплексу (згідно договору купівлі-продажу від 18 серпня 20015 року) та вартість транспортних засобів і обладнання, оскільки чинним законодавством не передбачено ведення фізичними особами - підприємцями бухгалтерського обліку взагалі та бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів зокрема, з огляду на те, що фізичні особи - підприємці не мають права зменшувати валовий дохід на суму витрат, які підлягають амортизації, з урахуванням того, що ОСОБА_1 володіє нерухомим майном та транспортними засобами на правах власності як громадянин, а не як суб'єкт господарювання, з огляду на що витрати на їх підтримання та відновлення не належать до витрат господарської діяльності.

Також в акті перевірки було вказано, що позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрати в 3-4 кварталах 2010 року 89540,00 грн. та 2011 рік - 26431,00 грн. сплачених процентів за кредитним договором від 13 серпня 2008 року № 3008, укладеним з АТ «Український інноваційний банк» для закупки обладнання для ведення виробництва.

01 червня 2012 року ДПІ в Андрушівському районі Житомирської області ДПС на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 278741,00 грн., у тому числі: 231194,00 грн. - за основним платежем, 47547,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що висновки органу державної податкової служби, викладені в акті перевірки, про порушення позивачем вимог статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок громадян» не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи та спростовані належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, з урахуванням того, що придбане нерухоме майно, транспортні засоби та обладнання використовувались позивачем у власній підприємницькій діяльності, а також зважаючи на те, що у відповідності статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна» та відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нерухоме майно та транспортні засоби реєструються як за юридичними та і за фізичними особами.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу від 18 травня 2005 року щодо придбання нерухомого майна (ПТО, склад запасних частин, трансформаторну підстанцію), а також згідно податкових накладних, актів приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних фондів позивачем було придбано транспортні засоби та обладнання (арк. справи 30-35).

Зазначене нерухоме майно та транспорті засоби були зареєстровані на ім'я власника, а саме, ОСОБА_1.

Також, судами попередніх інстанцій було встановлено, що для здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 придбав каменеобробні центри, для купівлі яких позивачем був укладений з АТ «Український інноваційний банк» кредитний договорів від 13 серпня 2008 року № 3008. Сплата відсотків за вказаним договором підтверджується платіжними дорученнями (арк. справи 42-43).

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювався розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Відповідно до частини 3 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Отже, для цілей визначення оподатковуваного доходу фізичної особи від зайняття підприємницькою діяльністю законодавством передбачено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Додатком № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що оскільки фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 «Валові витрати» і відповідно до статті 8 «Амортизація» вказаного Закону з деякими особливостями. Положення статті 5 («Валові витрати») застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід. Відповідно до статті 8 («Амортизація») можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають Відповідно до пункту 5.1. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

За приписами підпункту 5.2.10 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми перевищення балансової вартості основних фондів та нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

Відповідно до підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1 статті 44, абзацу 1 пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підстав

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Як встановлено судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, ОСОБА_1 перебуває на загальній системи оподаткування, є платником податку на додану вартість. Під час перевірки позивачем були надані документи, які підтверджують ведення ним бухгалтерського обліку, що знайшло своє відображення у пункті 2.11 акту перевірки, а також підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які знаходяться в матеріалах справи, зокрема, актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, інвентарними картками обліку основних засобів, відомостями нарахування амортизаційних нарахувань за 1-4 квартали 2011 року (арк. справи 33-37, 44-49).

Також судами було встановлено, що підставою для віднесення процентів, виплачених за кредитним договором, до складу валових витрат є використання кредитних коштів для здійснення господарської діяльності, з огляду на види діяльності, які здійснює позивач, що знайшло своє відображення у пункті 1.6 акту перевірки.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що наведені вище правові норми дозволяють фізичній особі - підприємцю формувати валові витрати і нараховувати амортизацію у межах наведених вище норм та відносити сплачені проценти до складу валових витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ в Андрушівському районі Житомирської області ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Андрушівському районі Житомирської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна