Справа № 808/939/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року (о 17 год. 40 хв.) Справа № 808/939/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Растворової Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_3

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - відповідач), третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому з урахуванням уточнення (вх. Від 16.05.2016 №14785) просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

зобов'язати відповідача подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника ПАТ «Дельта Банк», який має право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк» на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США №020-07977-170215 від 17.02.2015, укладеного між позивачем та АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема, вказує, що 17.02.2015 між позивачем та АТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США №020-07977-170215, предметом якого є залучення грошових коштів (вкладу) на вкладний (депозитний) рахунок на строк по 19.03.2015. Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті для фізичних осіб НОМЕР_3 від 17.02.2015 кошти в сумі 7 000,00 доларів США надійшли на рахунок позивача шляхом перерахування з відкритого в ПАТ «Дельта Банк» поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента - ОСОБА_5, які остання перерахувала в рахунок погашення заборгованості перед позивачем. Вказує, що позивач, як вкладник ПАТ «Дельта Банк», з метою отримання грошових коштів та у зв'язку з запровадженням тимчасової адміністрації в банку, неодноразово зверталась для отримання грошових коштів, проте, як з'ясувалось, дані позивача відсутні в реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом.. Крім того, позивач кілька разів отримала Повідомлення про нікчемність правочину. Вважає, що при укладанні договору банківського вкладу надання додаткових пільг чи переваг Банком кредитору або вкладнику не вбачається, тому вважає безпідставним посилання на п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як встановлену підставу визнання договору банківського вкладу нікчемним. Звертає увагу суду, що згідно виписці 17.09.2015 Банком було повернуто кошти з рахунку позивача на рахунок ОСОБА_5 з призначенням платежу: «Повернуто кошти внаслідок застосування наслідків нікчемності Договору банківського вкладу №020-07977-170215 від 17.02.2015, наказу №813 від 16.09.2015, за операцією від 17.02.2015, ID 741314043», однак 23.09.2015 грошові кошти знов повернулися на рахунок позивача. Представник позивача посилаючись на приписи статей 2, 26, 27, 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, вважає бездіяльність відповідача протиправною, а тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, 17.05.2016 надав до суду заперечення проти позову (вх. №15086), у яких, зокрема, посилається на приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами та вказує, що операції із перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті у банку, були здійснені в період дії Постанови НБУ №692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», відповідно до якої прийнято рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запровадження обмеження в його діяльності, зокрема, банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. Таким чином, у даному випадку, видача, виплата або перерахування реальних коштів у дійсності не проводилась, натомість на підставі поданих позивачем платіжних документів відбувалось виключення коригування структури банківського балансу через зміну обліку грошових зобов'язань, що в свою чергу призвело до штучного створення правових підстав для виникнення у Фонду обов'язку здійснити виплату гарантованого відшкодування по таких операціям. Зазначає, що 16.09.2015 був винесений наказ тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» №813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» та 23.09.2015 направлено позивачу повідомлення про нікчемність договору банківського вкладу. Однак, наказом відповідача №836 від 22.09.2015 було прийнято рішення не застосовувати наслідки нікчемності договорів з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та перелік яких наведено у додатку №5 (зокрема, вказано позивача), кошти на які надійшли від платників, сума залишку на рахунках яких станом на 03.03.2015 становила менше 200 000,00 грн., в частині повернення коштів платникам, які перерахували кошти на вклади за такими Договорами, проводки з повернення коштів були анульовані. Крім того, згідно Додатку №1 до Наказу №15 від 05.10.2015 обмежено рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 на суму 188 006,80 грн. (що становить суму вкладу) та НОМЕР_1, що належить позивачу на суму 288,99 грн. (що становить суму нарахованих відсотків в грн.). Ураховуючи вищевикладене, вважає, що оскільки на час розгляду справи процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк» не завершена, у спірних правовідносинах відповідач діє у межах повноважень, які визначено законодавством, наказ №15 від 05.10.2015 є законним, відповідно, встановлені ним обмеження - чинними, а тому просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду письмових заперечень. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

28.04.2016 на адресу суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли заперечення на позовну заяву (вх. №13733), у яких, зокрема, зазначає, що на час перерахування грошових коштів позивачу від ОСОБА_5, постановою Правління НБУ №692/БТ від 30.10.2014 ПАТ «Дельта Банк», яка доведена до керівників структурних підрозділів банку 15.01.2015, було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, позивач є тією особою, яка не набула прав на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, а відтак вказана сума правомірно не була включена до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, адже у разі виявлення ознак нікчемності правочину, вчиненого вкладником Уповноважена особа не включає таку особу до переліку, оскільки нікчемний правочин не створює правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

На підставі статті 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлені наступні обставини.

17 лютого 2015 року ОСОБА_3 («Вкладник») уклала з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк», Банк) договір №020-07977-170215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, відповідно до п. 1.2 якого сума вкладу складає 7 000,00 доларів США. Згідно із п. 1.3, 1.4 Вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 цього Договору, та по 19 березня 2015 року включно. Процентна ставка на суму Вкладу становить 5,5 процентів річних.

Крім того, між сторонами за договором укладено Додаткову угоду №1 від 17.02.2015, згідно якої сторони домовились викласти п.1.8 статті Договору в наступній редакції: «1.8 Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку в день укладання Сторонами цього Договору».

На виконання даного договору банківського вкладу позивачем 17 лютого 2015 року було внесено на вкладний рахунок суму грошових коштів у розмірі 7 000,00 доларів США, із призначенням платежу «Переказ коштів від ОСОБА_5», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності НОМЕР_3, виданої Запорізьким відділенням №5 АТ «Дельта Банк».

02 березня 2015 року постановою Правління Національного банку України №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» та з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Рішеннями Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 від 08 квітня 2015 року та №147 від 03 серпня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації було запроваджено на шість місяців по 02 жовтня 2015 року включно.

04.08.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою вх. №3056143 про надання інформації щодо строку виплати за депозитом, на який листом №05-3056143 надано відповідь, що за рахунками позивача операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації.

Згідно протоколу від 15 вересня 2015 року засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», призначеної наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» №408 від 29.05.2015, комісія вирішила затвердити результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перелік яких наведено в додатку №1 до протоколу, в якому зазначений і договір №020-07977-170215, укладений з позивачем (№2115 переліку). Також запропоновано Уповноваженій особі видати відповідний наказ щодо виявлення договорів банківського вкладу (депозиту), за якими кошти на вкладні рахунки були перераховані іншими фізичними особами, та які є нікчемними згідно п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та щодо застосування наслідків такої нікчемності.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. від 16.09.2015 №813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та перелік яких наведено в додатку №1 до цього наказу, зокрема, договір №020-07977-170215, укладений з ОСОБА_3 (№2115 переліку).

Проте, відповідно до наказу відповідача від 22.09.2015 №836 внесено зміни до наказу від 16.09.2015 №813, та додано до Наказу п. 1.5 в наступній редакції: «1.5 Не застосовувати наслідки нікчемності Договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та перелік яких наведено в додатку №5 до цього наказу, кошти на які надійшли від платників, сума залишку на рахунках яких станом на 03.03.2015 становила менше 200 000,00 грн., в частині повернення коштів платникам, які перерахували кошти на вклади за такими Договорами.

1.5.1 Анулювати проводки по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до Договорів, або з поточних рахунків, на які відповідно до умов Договрів були перераховані кошти після закінчення строку дії Договорів або дострокового їх розірвання, на рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов Договорів, перелік яких наведено в Додатку №5 до цього Наказу, згідно до реєстру операцій, наведеному в Додатку №6 до цього наказу». Зокрема, договір №020-07977-170215, укладений з ОСОБА_3 (у Додатку №5 за №713 переліку).

На адресу позивача представником АТ «Дельта Банк» направлено повідомлення №8821/1987 від 23.09.2015 про нікчемність правочину, а саме договору №020-07977-170215 від 17.02.2015 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, відповідно до п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

02 жовтня 2015 року постановою Правління Національного банку України №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно. Призначено Уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-51, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

05 жовтня 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. видано Наказ №15 «Про обмеження здійснення на час ліквідації АТ «Дельта Банк» операцій щодо виплат коштів вкладникам - фізичним особам за відповідними рахунками», зокрема, рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 на суму 188 006,80 грн. (що становить суму вкладу) та НОМЕР_1, що належить позивачу на суму 288,99 грн. (що становить суму нарахованих відсотків в грн.) (№1516893 переліку).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово зверталась до відповідача із заявами щодо включення її до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування гарантованої суми за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, проте позивачу повідомлено, що договір №020-07977-170215 від 17.02.2015 є нікчемним відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (лист від 12.11.2015 №02-3109877, від 12.02.2016 №05-3222984).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення суми депозитного вкладу позивача до повного переліку вкладників АТ «Дельта Банк», позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.12 № 4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону №4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду (частина перша статті 11 Закону № 4452-VI).

Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені в статті 12 Закону № 4452-VI. Зокрема, відповідно до пунктів 2, 4 частини третьої цієї статті виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина друга статті 26 Закону № 4452-VI).

Згідно статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення), Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку. Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Разом з тим, згідно із пунктом 6 розділу ІІІ Положення протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр). Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Отже, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Частиною другою статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Таким чином, для правильного вирішення спору такої категорії справ необхідно перевірити підстави, з яких визнано договір нікчемним, у розрізі статті 38 Закону № 4452-VI.

Як слідує з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ АТ «Дельта Банк» віднесене до категорії проблемних строком на 180 днів та встановлено обмеження в його діяльності, зокрема: здійснювати залучення коштів від фізичних осіб в обсязі, що не перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття цієї постанови (у розрізі валюти), та за процентними ставками, не вищими, ніж середні по банківській системі; не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

17 лютого 2015 року між позивачем та АТ «Дельта Банк» укладено договір №020-07977-170215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США. Згідно договору, банк приймав на депозит кошти з обов'язком виплачувати 5,5 % річних. Перерахування коштів на рахунок позивача підтверджено копією платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності НОМЕР_3, виданої Запорізьким відділенням №5 АТ «Дельта Банк», копія якої залучена до матеріалів справи.

Згідно з статтею 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок. Проблемний банк у строк до 180 днів зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Банк зобов'язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк України про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів.

Отже, законодавство встановлює для банку конкретне обмеження виключно у вигляді заборони проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

До того ж, згідно із частиною другою статті 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Доказів того, що постанова Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», яка є банківською таємницею, доведена до відома населення, в тому числі і до позивача, у порядку, встановленому законом, відповідачем надано не було, а тому посилання відповідача на цю постанову як на підставу визнання правочину нікчемним є необґрунтованим та таким, що не узгоджується із діючим законодавством та Конституцією України.

Окрім того, постанова Правління НБУ № 692/БТ стосується встановлення вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів, а також не містить прямих заборон, право накладання яких визначені статтею 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для НБУ.

Так, АТ «Дельта Банк» віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015, тоді як депозитний договір з позивачем був укладений 17.02.2015, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а згідно з пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI правочин має бути вчинений неплатоспроможним банком.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що позивача не включено до переліку вкладників у зв'язку із тим, що обставини вчинення правочинів по поточному рахунку позивача свідчать про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами банку сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду.

Так, зокрема кошти на депозитний рахунок, відкритий на ім'я позивача надійшли шляхом безготівкового переказу коштів в доларах США від фізичної особи.

Таким чином, на думку відповідача вказані операції призвели до того, що власник великого вкладу, залучивши кошти в сумі, що не перевищує граничного розміру відшкодування коштів за вкладами на рахунок позивача, фактично розділив суму власного вкладу на частини з метою отримання відшкодування коштів за власним вкладом в сумі, що перевищує розмір граничного відшкодування.

Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування наслідків, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

При цьому відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Також суд звертає увагу на те, що відповідач визнаючи договір вкладу "нікчемним" виходить за надані йому Законом № 4452-VI повноваження та надає правову оцінку правовідносинам між позивачем та фізичною особою ОСОБА_5, які не стосуються банку і тим більше, в яких банк не є стороною.

Окрім цього, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Така ж правова позиція зі спірного питання вже була висловлена колегією суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалах від 21 січня 2016 року у справі № К/800/35721/15 та від 02 лютого 2016 року у справі № К/800/30158/15.

Вкладником згідно Закону № 4452-VI є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 частини першої статті 2 Закону №4452-VI), а тому позивач підпадає під ознаку вкладника. Таким чином, доводи представника Уповноваженої особи щодо зарахування коштів з рахунку іншого вкладника не приймаються судом до уваги.

Таким чином, на думку суду, у відповідача були наявні усі правові підстави для включення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок Фонду.

Наслідки вчинення нікчемного правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 Цивільного кодексу України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом із виписки по особовим рахункам встановлено, що 17.09.2015 Банком було повернуто кошти з рахунку позивача на рахунок ОСОБА_5 з призначенням платежу: «Повернуто кошти внаслідок застосування наслідків нікчемності Договору банківського вкладу №020-07977-170215 від 17.02.2015, наказу №813 від 16.09.2015, за операцією від 17.02.2015, ID 741314043», однак 23.09.2015 грошові кошти знов повернулися на рахунок позивача та заблоковані у подальшому.

Пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону №4452-VI встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Згідно з пунктом 1 частини шостої зазначеної статті обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Таким чином, обмеження на задоволення вимог вкладників не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників, виплати за якими здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Відповідач зазначає про відсутність підстав для включення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за Фонду, оскільки виплати коштів за його рахунками обмежено на час ліквідації АТ «Дельта Банк» на підставі Протоколу засідання Комісії з перевірки вкладників фізичних осіб від 22.09.2015, про що свідчить витяг з наказу уповноваженої особи Фонду від 05.10.2015 року №15 та витяг з списку осіб, кошти яких заблоковано, однак суд зазначає, що надане законодавством уповноваженій особі Фонду право обмежувати здійснення банком будь-яких операцій не є безумовним, оскільки для реалізації даного права відповідач повинен був мати обґрунтовані підстави для блокування виплат за вкладом позивача, які підтверджені належними доказами.

Водночас доказів та відповідних обґрунтувань на підтвердження наявності обставин, які б зумовлювали відсутність правових підстав для включення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок Фонду, відповідачем суду не надано.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не наведено, а судом не встановлено підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу від 17.02.2015 №020-07977-170215, укладеного між позивачем та АТ «Дельта банк». Відповідачем також не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення позивача до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок Фонду, та зобов'язання уповноваженої особи Фонду включити ОСОБА_3 до зазначеного списку.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частинами першою та другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо не включення ОСОБА_3 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника АТ «Дельта Банк», який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США №020-07977-170215 від 17.02.2015, укладеного між ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Присудити на користь ОСОБА_3 суму судового збору 1 102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак