Справа № 821/965/15-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Київ К/800/41031/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія плюс»

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22.05.2015 року

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 року

у справі № 821/965/15-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія плюс» (далі - позивач, ТОВ «Асканія плюс»)

до Скадовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, Скадовська ОДПІ)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «Асканія плюс» звернулось у лютому 2015 року до суду з позовом до Скадовської ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.11.2014 року № та № .

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22.05.2015 року позов задоволено частково: визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.11.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання по орендній платі за землю. В задоволені позову про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.11.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22.05.2015 року скасовано в частині задоволення позову про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.11.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по орендній платі за землю, прийнято у вказаній частині нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.11.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по орендній платі за землю. В іншій частині постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22.05.2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, зокрема, задовольнити позовні вимоги, та скасувати рішення суду апеляційної інстанції. Посилається на порушення судами норм матеріального права.

Відповідач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу позивача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, судом першої інстанції замінено первинного відповідача правонаступником у зв'язку із реорганізацією Скадовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на Скадовську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.07.2014 року, за результатами якої складено акт від 17.10.2014 року № 327/22/37744685, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог: пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 102 993,00 гривні; п. 286.2, п. 286 ст. 286 ПК України, зокрема, товариством невірно розраховано суму орендної плати за землю в 2012-2014 роках, що призвело до заниження орендної плати за землю на загальну суму 219 278,39 гривень за період жовтень 2012 року - липень 2014 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомленні-рішення від 05.11.2014 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати за землю за основним платежем у розмірі 219 278,19 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 54 819,60 гривень; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 102 993,00 гривні та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 25 748,25 гривень.

Як вбачається з матеріалів акту перевірки, наведені висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що згідно укладеного з Мирненською селищною радою договору оренди землі, за яким позивачу передано у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 4,9241 га. в смт. Мирне, вул. Перекопська, 15, нормативна грошова оцінка якої на день укладання договору становила 657 859,76 гривень, з урахуванням коефіцієнту індексації 3.2, а орендна плата за договором складає 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, або 32 892,99 гривні, помісячно - 2741,08 гривня. Водночас, рішенням Мирненської селищної ради № 180 від 17.05.2012 року затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель смт. Мирне Каланчацького району та визначено базову вартість одного кв. метру на рівні 44,83 гривні, яке опубліковано в місцевій газеті «Слава праці» № 21 від 25.05.2012 року, тобто, з 25.05.2012 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 3 049 987,54 гривень, а орендна плата на рік 5% або 152 499, 38 гривень (12 708,28 гривень щомісячно), виходячи з розрахунку 49 241 кв.м х 61,94 гривню х 5% = 152 499,38 гривень.

Так, у зв'язку з тим, що платник податків не отримав новий витяг про грошову оцінку та не подав уточнюючу податкову декларацію по платі за землю за 2012-2014 роки, відповідачем здійснено новий розрахунок орендної плати, відповідно до якого орендна плата за період перевірки жовтень 2012 року - липень 2014 року дорівнює 279 582,18 гривні, в той час, як фактично сплачено за цей період 60 303,79 гривень, тобто, розбіжність склала 219 278,39 гривень.

Також, в акті зазначено про заниження ТОВ «Асканія плюс» валового доходу за 2012 рік на суму 1231,00 гривня, за 2013 рік на суму 540 706,00 гривень. Перевіркою виявлено, що позивач до складу інших доходів включив умовно нараховані відсотки на суму поворотної фінансової допомоги, що залишилась неповерненою на кінець звітного періоду у загальному розмірі 206 647,00 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем документально не підтверджено заниження товариством розміру орендної плати на суму 219 278,39 гривень, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення № визнано неправомірним та скасовано. Водночас, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, оскільки товариством не було надано та не конкретизовано склад витрат, які не відображені у податковій звітності, але які повинні були там відображені, не зазначено первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, не наведено регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту не задекларованих витрат.

Суд апеляційної інстанції частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, а в іншій частині залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходив з наступного.

Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За змістом пп. 14.1.147 п.14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Положеннями ст. 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, та не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до п. 271.2 ст. 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За приписами ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією із істотних умов договору оренди землі між орендодавцем та орендарем є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Мирненської селищної ради № 180 від 17.05.2012 року було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель смт. Мирне Каланчацького району та визначено базову вартість одного кв. метру на рівні 44,83 гривні, яке опубліковано в місцевій газеті «Слава праці» № 21 від 25.05.2012 року.

Судом апеляційної інстанції вірно зауважено, що, з урахуванням наведених норм, сплата обов'язкових платежів, до яких належить і плата за землю, не може залежати від умов договору, оскільки орендна плата є формою податку на землю, справляння плати за землю є сферою регулювання податкового законодавства, а тому спірні правовідносини регулюються виключно засобами владних приписів з боку держави.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

Так, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, що положеннями наведених норм встановлено саме обов'язок, а не право позивача вірно, відповідно до вимог законодавства обчислювати, декларувати та сплачувати податки та обов'язкові платежі, зокрема плату за землю.

За таких обставин, оскільки збільшення розміру орендної плати на землю відбулось не у зв'язку із волевиявленням сторін договору, а у зв'язку з прийняттям Мирненською селищною радою рішення № 180 від 17.05.2012 року, суд апеляційної дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що обов'язок сплати земельного податку у новому розмірі виник у позивача незалежно від внесення змін до договору оренди землі, чим підтверджено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № .

При вирішенні спору судом першої інстанції зазначене не було враховане.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Асканія плюс» в частині скасування податкового повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 102 993,00 гривні та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 25 748,25 гривень, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду.

За змістом п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Положеннями п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, під час проведення перевірки ТОВ «Асканія плюс» було надано перевіряючим всі первинні документи, що підтверджують як доходи, так і витрати позивача за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, а також головну книгу, баланс позивача за 2012-2013 роки та журнали-ордери по всім рахункам бухгалтерського обліку, що підтверджується актом перевірки та додатком № 2 до акту перевірки.

Водночас, як свідчать матеріали справи, позивач не заперечує виявленого контролюючим органом порушення податкового законодавства при формуванні валового доходу, які призвели до його заниження на 540 706,00 гривень.

При цьому, судом апеляційної інстанції обґрунтовано не взято до уваги твердження позивача про те, що підприємством були надані копії документів, які підтверджують не задекларовані витрати, оскільки під час проведення перевірки та протягом трьох робочих днів з дня отримання акта документальної перевірки у відповідності до п. 44.7 ст. 44 ПК України товариством не було надіслано відповідні копії документів, які б підтвердили не задекларовані витрати.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вірно вважає безпідставними твердження позивача щодо неправомірного залишення відповідачем без розгляду заперечення до акту перевірки № 327/22/37744685 від 17.10.2014 року, оскільки відповідачем було надано відповідь, згідно якої заперечення залишено без розгляду, оскільки товариством не були дотримані терміни подання такого заперечення, які визначені п. 86.7 ст. 86 ПК України.

З аналізу наведених норм та встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та не правильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції правомірно та обґрунтовано частково скасовано постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні частини позовних вимог ТОВ «Асканія плюс».

Відповідно до п. 3 ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія плюс» - відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 року у справі № 821/965/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: М.І. Костенко
І.В. Приходько