Справа № 802/780/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 липня 2016 р. Справа № 802/780/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача: Мельник А.П.

представника третьої особи Бабія Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна фіскальна служба України

про: стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду

ВСТАНОВИВ:

25.05.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - ОСОБА_1 до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна фіскальна служба України про стягнення коштів за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на службі за період з 28.01.2016 року по 05.05.2016 року.

В обґрунтування заявленим позовних вимог, позивач зазначив, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року, визнано протиправним та скасовано наказ Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 02.11.2015 року №983-о "Про звільнення ОСОБА_1" та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника Барського відділення Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області з 03.11.2015 року. Постанову в частині поновлення на посаді звернено до негайного виконання.

Однак, як вказав позивач, фактично до виконання обов'язків від приступив лише 05.05.2016 року. Отже, на думку позивача, в даному випадку у період із 28.01.2016 року по 05.05.2016 року мало місце невиконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Відтак, позивач вважає, що відповідно до положень ст. 236 КЗпП України, та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 13.06.2016 року за вх. №12361, відповідач зобов'язаний виплатити йому середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року (з 28.01.2016 року по 26.04.2016 року) у розмірі 10580,85 грн.

У наданих письмових запереченнях відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив (а.с.59-63). Разом з тим, вказав, що розгляд заяви про стягнення із відповідача заробітної плати за час невиконання рішення суду має відбуватись в межах спору про скасування наказу про звільнення позивача з посади в порядку судового контролю за виконання судового рішення, що набрало законної сили, а не в порядку розгляду окремої позовної заяви. Крім того, на думку відповідача, стягнення заробітної плати за час невиконання рішення суду повинно відбуватися не із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, оскільки остання не має повноважень щодо поновлення позивача на посаді. Разом з цим, у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до суми стягнення заробітної плати за час невиконання рішення суду не повинно включатися загальнообов'язкові платежі, а також не враховуватись різниця доходу отриманого ОСОБА_1 у період із грудня 2015 року по січень 2016 року та середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1622,51 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Додатково зазначив, що в період з 28.01.2016 року по 26.04.2016 року Жмеринська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області не виконувала рішення суду про поновлення його на роботі, а тому з відповідача підлягає до стягнення суму середньої заробітної плати за такий період, що становить 10580,85 грн.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. В обґрунтування заявленої правової позиції пояснила, що вимоги про стягнення коштів за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду є безпідставними, оскільки Жмеринська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області діяла на підставі вимог законодавства. Водночас повноваження щодо поновлення позивача на роботі у відповідача відсутні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної фіскальної служби України проти задоволення позову також заперечив. Крім того, вказав, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року не виконана вчасно із поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27.01.2016 року постановою Вінницького окружного адміністративного суду задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України в особі Комісії з реорганізації, Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницької області, Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заробітної плати з час вимушеного прогулу, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 02.11.2015 року №983-о "Про звільнення ОСОБА_1."; поновлено позивача на посаді заступника начальника - начальника Барського відділення Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області з 03.11.2015 року. В решті позовних вимог відмовлено. Постанова суду в частині поновлення на посаді допущена до негайного виконання (а.с.5-8).

12.04.2016 року ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу Міністерства доходів і зборів України в особі Комісії з реорганізації, Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року - без змін (а.с. 9-13).

Позивач неодноразово звертався до голови Державної фінансової служби України із заявами від 27.01.2016 року, від 04.02.2016 року, від 31.03.2016 року про виконання постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року (а.с. 17-19).

Листом Державної фінансової служби України від 24.03.2016 року №3066/ц/99-99-04-01-01-14 позивачу надано відповідь, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року перебуває в процесі виконання (а.с.20).

Крім того, 27.01.2016 року ОСОБА_1 звертався до начальника Головного управління Державної фінансової служби України із заявою від 27.01.2016 року та до начальника Жмеринська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області із заявою від 28.01.2016 року про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року (а.с.21, 23 ).

Листами Головного управління Державної фінансової служби України у Вінницькій області від 05.02.2016 року та Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 29.01.2016 року позивача повідомлено, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року перебуває в процесі виконання Державною фіскальною службою України (а.с.22, 26).

03.02.2016 року Департаментом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП № 50017815 на підставі виданого в адміністративній справі 802/4009/15-а виконавчого листа щодо поновлення ОСОБА_1 (а.с. 30).

На виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року прийнято наказ Державної фінансової служби України №1637-о від 27.04.2016 року, яким скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 02.11.2015 року №983-о "Про звільнення ОСОБА_1." та поновлено позивача на посаді начальника Барського відділення Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (а.с.14).

27.04.2016 року з метою виконання наказу Державної фінансової служби України №1637-о від 27.04.2016 року "Про виконання рішення суду та поновлення ОСОБА_1." прийнято наказ Головного управління Державної фіскальної служби України № 116-о "Про виконання рішення суду та поновлення ОСОБА_1." (а.с. 15).

28.04.2016 року Жмеринською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області прийнято наказ №37-о "Про оголошення наказу Головного управління Державної фіскальної служби України № 116-о "Про виконання рішення суду та поновлення ОСОБА_1.", з яким позивача ознайомлено 05.05.2015 року (а.с.16).

Отже, фактично позивач приступив до виконання посадових обов'язків після оголошення йому Жмеринською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області наказу №37-о від 28.04.2016 року, а саме: 05.05.2015 року.

Зважаючи на те, що відповідачем позивачу частково нараховано заробітну плату у період з 27.04.2016 року по 05.05.2016 року (а.с. 49, 54), ОСОБА_1 вважає, що із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області підлягає стягненню середньомісячна заробітна плата за час невиконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року, за період із 28.01.2016 року по 26.04.2016 року в сумі 10580,85 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч. 1 ст. 255 КАС України).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.06.2015 року (справа № №2а-3138/10/0370).

Частиною 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до п.2 Порядку, у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Враховуючи те, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року в частині поновлення позивача виконана шляхом прийняття відповідачем наказу № 37-о від 28.04.2016 року, з яким позивача ознайомлено лише 05.05.2016 року, а також, що середня заробітна плата у період із 27.04.2016 року по 05.05.2016 року відповідачем сплачена у добровільному порядку, суд доходить висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період із 28.01.2016 року по 26.04.2016 року. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, що міститься у постанові від 23.06.2015 року (справа № 2а-3138/10/0370).

Визначаючи розмір середнього заробітку втраченого позивачем у зв'язку із невиконанням рішення про поновлення на роботі, суд виходить із того, що такий період становить 63 робочих дні - із 28.01.2016 року по 26.04.2016 року.

Згідно із розрахунку загальної суми заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 та обчислення суми до виплати після утримань усіх платежів, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становить 167 грн. 95 коп. (а.с. 68).

У зв'язку з чим із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час невиконанням рішення про поновлення його на роботі в сумі 10580 грн. 85 коп. Вказана сума утворюється шляхом множення кількості днів вимушеного прогулу на розмір середньоденного заробітку (167,95 грн. х 63 = 10580,85 грн.).

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З огляду на викладені норми національного законодавства та судову практику Європейського суду з прав людини, суд критично оцінює посилання відповідача щодо несвоєчасного виконання у зв'язку із віднесенням питання поновлення ОСОБА_1 до компетенції Державна фіскальна служба України, оскільки судом встановлено, що як відповідачем так і третьою особою у справі не вжито належних та достатніх дій для остаточного виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року, в частині її негайного виконання.

Крім того, суд наголошує, що заробітна плата за час невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі підлягає стягненню саме із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, оскільки позивач до звільнення перебував у трудових правовідносинах з останньою.

Тому, із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, як місцевого органу Державної фіскальної служби України, з яким позивач до звільнення перебував у трудових відносинах та який виплачував йому заробітну плату, підлягає стягненню заявлена у повній заяві сума середньої заробітної плати за вказаний період.

Також, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що розгляд заяви про стягнення із відповідача заробітної плати за час невиконання рішення суду має відбуватись в межах спору про скасування наказу про звільнення позивача з посади в порядку судового контролю за виконання судового рішення в справі №802/4009/15-а, що набрало законної сили, а не в порядку розгляду окремої позовної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Так, позивач у справі вважає, що його права, свободи або інтереси порушені відповідачем - Жмеринською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Тому, ОСОБА_1 вправі самостійно визначатися, який із встановлених законом способів захисту йому обирати, а саме: звертатися із заявою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України чи шляхом подання до суду окремої позовної заяви.

Щодо посилань відповідача на те, що до суми стягнення заробітної плати за час невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, не повинні включатися загальнообов'язкові платежі, то з такими суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату працю, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата загальнообов'язкових державних платежів є відповідно обов'язком роботодавця, суд визначає зазначену суму без утримання цих загальнообов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відтак в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі без відрахування судом загальнообов'язкових платежів, оскільки їх нарахування та сплата є обов'язком роботодавця при виплаті спірних сум.

Надаючи оцінку посиланням представника Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на те, що у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до суми стягнення заробітної плати за час невиконання рішення суду не повинна враховуватись різниця доходу отриманого ОСОБА_1 у період із грудня 2015 року по січень 2016 року в розмірі 1622,51 грн., суд оцінює їх критично із таких мотивів.

Як встановлено під час судового засідання спір стосується стягнення середньої заробітної плати за час невиконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року щодо поновлення позивача на посаді.

Однак, можливість зменшення суми, що підлягає стягненню на користь працівника на суму фактично отриманого доходу звільненим працівником за час вимушеного прогулу стосується виключно тих випадків, коли вирішується спір про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Тому доводи відповідача про наявність підстав для зменшення заявленої позивачем до стягнення суми на суму вихідної допомоги чи допомоги по безробіттю є необґрунтованими.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнути із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області середньомісячної заробітної плати за час невиконання рішення суду в сумі 10580 грн. 85 коп. підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

В силу положень п. 2-3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи наведені норми процесуального закону, постанову суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час невиконанням рішення про поновлення його на роботі у межах суми стягнення за один місяць (21 робочий день), а саме 3526 грн. 95 коп., із відрахуванням загальнообов'язкових платежів, слід допустити до негайного виконання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не встановив їх понесення сторонами у справі.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області () на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середньомісячну заробітну плату за час невиконання рішення суду за період із 28 січня 2016 року по 26 квітня 2016 року в сумі 10580 грн. 85 коп. (десять тисяч п'ятсот вісімдесят гривень вісімдесят п'ять копійок) із відрахуванням загальнообов'язкових платежів.

Постанову в частині стягнення із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області () на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середньомісячної заробітної плати за час невиконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць, а саме 3526 грн. 95 коп. (три тисячі п'ятсот двадцять шість гривень дев'яносто п'ять копійок), із відрахуванням загальнообов'язкових платежів, допустити до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович