Справа № 810/5047/17-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ К/800/22394/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Савченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року

у справі № 810/5047/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія»

до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експансія» (далі - ТОВ «Експансія»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області; відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20 серпня 2013 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Експансія» задоволено. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2013 року скасовано та прийнято нову - про задоволення адміністративного позову. Визнано протиправним та скасовано оспорюваний акт індивідуальної дії. Стягнуто з Державного бюджету України всі понесені та документально підтверджені судові витрати на користь ТОВ «Експансія».

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року та залишення в силі постанови Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2013 року.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «Експансія» з питань дотримання податкового законодавства при проведенні господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Саноіл Торг» за період з 01 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року, за результатами якої складено акт № 35/22-1/32294905 від 29 липня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20 серпня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 250 016,71 грн. (2 600 013,37 грн. - основний платіж; 650 003,34 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) з огляду на неправомірне включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої в ціні придбаної в ТОВ «Саноіл Торг» олії соняшникової нерафінованої, з підстави непідтвердження товарного характеру проведеної операції.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність платником реальності розглядуваної поставки в зв'язку з ненаданням ним транспортної документації, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей та сертифікатів якості на олію соняшникову нерафіновану.

Суд апеляційної інстанції цілком об'єктивно не погодився з вказаними доводами Київського окружного адміністративного суду, виходячи з таких підстав.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операції з придбання товару з метою його використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідної операції належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про її обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі товариства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці спірної господарської операції, суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано врахував долучені позивачем до матеріалів справи належним чином оформлені видаткову накладну, специфікацію, акт приймання-передачі, податкову накладну, документи на підтвердження реалізації придбаної в ТОВ «Саноіл Торг» олії соняшникової нерафінованої на експорт. Розглядуваний товар зберігався на складах Товариства з обмеженою відповідальністю «Евері» відповідно до договору про надання послуг з приймання та перевантаження олії соняшникової № FT-01-oC/0109 від 01 вересня 2012 року.

При цьому Київським апеляційним адміністративним судом з'ясовано, що відсутність у позивача транспортної документації в даному випадку обумовлена оформленням цих документів між TOB «Саноіл Торг» та TOB «Евері», позаяк олія доставлялась постачальником саме на склад TOB «Евері».

Щодо неподання товариством довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від TOB «Саноіл Торг» на виконання вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), то судом з'ясовано, що товар приймався директором TOB «Експансія» ОСОБА_3, який має право представляти інтереси підприємства та отримувати товарно-матеріальні цінності без довіреності.

Крім того, в Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01 лютого 2005 року № 28, відсутня така продукція як олія соняшникова нерафінована, а відтак вона не підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, що обумовлює об'єктивність відсутності в позивача сертифікатів якості на товар, отриманий від TOB «Саноіл Торг».

Податковим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені поданими ТОВ «Експансія» документами. Не поставлено контролюючим органом під сумнів і добросовісність позивача як платника податку на додану вартість, не представлено належних доказів на підтвердження можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення товариством розглядуваної операції за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.