Справа № 337/1047/16-а (2-а/337/30/2016)
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2016 рокусправа № 337/1047/16-а Провадження №2-а/337/30/2016
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

за участю:

представника відповідача: Константінова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя

на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2016 року у справі ЄУН №337/1047/16-а (провадження №2-а/337/30/2016) за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2016р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії за віком у відповідності до положень ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та відмови у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсії станом на день її призначення; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок пенсії із її підвищенням у відповідності до положень ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсії станом на день її призначення.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що звернення за пенсією за віком відбулося у червні 2016 року, тобто пізніше, ніж 55 років, а тому за змістом ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона має право на підвищення пенсії у розмірі 10 відсотків. Крім того, на думку позивача, вона має право на отримання десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки має достатній стаж і на день призначення пенсії за віком працювала в закладі охорони здоров'я.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2016 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії за віком у відповідності до положень ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та відмови в виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсії станом на день її призначення. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 із її підвищенням у відповідності до положень ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсії станом на день її призначення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в позові. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в даному випадку мало місце переведення з одного виду пенсії (по інвалідності) на інший (за віком), а тому відсутні правові підстави для застосовування положень ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя з 1994 року.

ОСОБА_2 отримувала пенсію по інвалідності (3 група) згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22.12.1994 року та з 01.01.2004 року пенсія перерахована відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказаний вид пенсії ОСОБА_2 отримувала по 18.07.2007 року.

Згідно особистих заяв ОСОБА_2, копії яких були надані на запит суду апеляційної інстанції, її було переведено на інші види пенсії згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»:

з 19.07.2007р. по 02.03.2014р. - по втраті годувальника,

з 03.03.2014р. по 14.02.2016р. - по інвалідності (2 група),

з 15.02.2016 року по теперішній час - за віком.

На думку позивача, при призначенні пенсії за віком, пенсійний орган повинен був застосувати положення ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», збільшивши розмір пенсії на 10 відсотків та виплативши грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій.

Враховуючи, що на її звернення, управлінням Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя було відмовлено у вчиненні таких дій, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції у повному обсязі погодився з доводами позивача, що управління Пенсійного фонду діяло не у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки позивач при призначенні їй пенсії за віком має право як на отримання підвищення у розмірі 10 відсотків так і на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

З такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитися, з наступних підстав.

1. Щодо права ОСОБА_2 на підвищення пенсії у розмірі 10 відсотків згідно ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців. При цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.

Згідно частини третьої названої статті, жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Визначаючи відсоток підвищення пенсії, на який, як на думку позивача, вона має право, ОСОБА_2 виходила з того, що пенсія за віком їй призначена у 57 років, тобто на два роки пізніше, ніж 55, як це зазначено у ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим, такий відсоток становить 10 (24 : 6 х 2,5)

З такими доводами погодився суд першої інстанції.

Проте, аналіз наведеної норми свідчить про безумовний взаємозв'язок частини третьої із частиною першою, в частині визначення права на підвищення пенсії за віком, у разі виходу на неї у більш пізній вік, ніж передбачений абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

Тобто, позивач, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 набула право на пенсію за віком ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто у 57 років.

Відповідно, звернувшись до відповідача із заявою 15.02.2016 року, шість місяців не минуло, що свідчить про відсутність у позивача права на отримання підвищення пенсії за віком, згідно ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тим більш, як вірно зазначає управління Пенсійного фонду, в даному випадку мало місце не призначення пенсії за віком, а переведення з одного виду пенсії на інший. Згідно матеріалів справи, позивач до 15.02.2016 року отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено вичерпний перелік видів пенсійних виплат які призначаються відповідно до цього Закону і виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, а саме:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 названого Закону, чітко визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

Таким чином, системний зв'язок із ст.10 закону свідчить, що ст.45 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

В даному випадку, мало місце саме переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, в рамках одного Закону - Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому підстави вважати, що позивач звернулась за пенсією з більш пізнього віку, відсутні. Відповідно, відсутні і підстави для застосування ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

2. Щодо права ОСОБА_2 на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Як зазначає позивач, для отримання грошової допомоги, необхідно дві умови: 1) на день призначення пенсії працювати в закладі охорони здоров'я державної чи комунальної форми власності; 2) мати необхідний спеціальний трудовий стаж. Усі ці дві умови виконані.

Проте, з аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії.

Оскільки на час звернення до відповідача з заявою про виплату спірної допомоги позивач досягла пенсійного віку та працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років, проте отримувала пенсію по інвалідності, колегія суддів вважає, що позивач не має право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.

Факт отримання пенсії по інвалідності підтверджується наявними в матеріалах справи Розпорядженням №113746 від 06.03.2014 року та Довідками №2148 та №2147 від 10.05.2016 року.

Таким чином, позовні вимоги є безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають.

Відповідачем, на якого в силу ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, доведено правомірність своїх дій, а апеляційна скарга спростовує висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що в силу ст.202 КАС України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Враховуючи, що законодавством не передбачено компенсування суб'єкту владних повноважень з іншої сторони судових витрат на сплату судового збору, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя задовольнити.

Постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2016 року у справі ЄУН №337/1047/16-а (провадження №2-а/337/30/2016) скасувати та прийняти нову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Постанову у повному обсязі складено 30.06.2016р.)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов