Справа № 826/23918/15
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магніт» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магніт» до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М.А., третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Магніт», звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М.А., третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:

визнати протиправним рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М.А. №11/1-27181 від 28.08.2015 року у формі повідомлення про нікчемність правочину (договору), а саме:

Договір про внесення змін від 16 грудня 2013 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року;

Договір про внесення змін від 17 лютого 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року;

Договір про внесення змін від 01.04.2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року;

Договір про внесення змін від 16 червня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року;

Договір про внесення змін від 15 липня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року;

Договір про внесення змін від 15 серпня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року;

Договір про внесення змін від 18 серпня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року;

Договір про внесення змін від 15 вересня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року;

Договір про внесення змін від 15 жовтня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та винести постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магніт» - задовольнити частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року - скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 203 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 31 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харчопродекспо» (позичальник) було укладено кредитний договір №65-2013 (надалі -Кредитний договір) за умовами п. 1.1. якого, кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 150 000 000,00 гривень (надалі за текстом - кредит), а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

Відповідно до Договору про внесення змін № 8 від 04 жовтня 2013 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року було здійснено заміну сторони - ТОВ «Харчопродекспо» на ТОВ «Магніт».

Між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено:

Договір про внесення змін від 16 грудня 2013 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року;

Договір про внесення змін від 17 лютого 2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року;

Договір про внесення змін від 01 квітня 2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року;

Договір про внесення змін від 16 червня 2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року;

Договір про внесення змін від 15 липня 2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року;

Договір про внесення змін від 15 серпня 2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року;

Договір про внесення змін від 18 серпня 2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року;

Договір про внесення змін від 15 вересня 2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року;

Договір про внесення змін від 15 жовтня 2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року.

Як вбачається з даних договорів ними було зменшено процентну ставку за користування кредитом, збільшено строк користування кредитом, відстрочено сплату процентів за користування кредитом.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», яким було розпочато з 21 листопада 2014 року процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці по 20 лютого 2015 року включно.

Фондом прийнято Рішення від 24 листопада 2014 року № 128 яким з 24 листопада 2014 року уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» було призначено відповідача.

Рішенням № 11/1-27181 від 28 серпня 2015 року зазначені Договори про внесення змін до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року були визнані нікчемними на підставі п.6, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Разом з тим, надаючи оцінку спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до пункту 9 частини першої статті 3 КАС України відповідачем у справі адміністративної юрисдикції є суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, як вбачається із наведеного, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. При цьому, до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Верховний Суд України в своїй постанові від 16 лютого 2016 року у справі 826/2043/15 зазначив, що виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

За пунктом 1 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Як убачається із матеріалів справи, предметом цього спору є незгода позивача із рішенням відповідача про визнання нікчемними договорів щодо внесення змін до кредитного договору. Тобто, спір виник в результаті внесення змін до Кредитного договору № 65-2013 від 31 травня 2013 року.

Таким чином, спір у справі виник поза межами публічно-правового спору, а відтак зазначену справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для закриття провадження у справі.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було не вірно застосовано норми процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв'язку з цим апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магніт» - задовольнити частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року - скасувати, а провадження у справі закрити та роз'яснити позивачу, що справа належить до юрисдикції господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 203, 205, 206 та 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магніт» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року - скасувати, а провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магніт» до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М.А., третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Роз'яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Магніт», що розгляд справи належить до юрисдикції господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.