Справа № 22-а-1684/11
Суддя: Бондаренко Т. З.
Дата ухвалення: 2011-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-1684/11 19.05.2011
Суддя першої інстанції: Алєйніков В.О. Суддя-доповідач апеляпійію«і^суду: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2011 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Козаченка В.І., судців: Мурлигіної О.Я., Кутової Т.З., при секретарі судового засідання: Недо К.А., за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до Цепартаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради (Далі-Департамент) про стягнення щорічної грошової допомоги,

встановила:

В травні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що він є інвалід війни II групи і в ілу Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, ірантії їх соціального захисту» з наступними змінами (далі - Закон) має право на пільги, -тановлені законодавством України для інвалідів війни, в тому числі - на щорічну разову юшову допомогу до 05 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Проте ця допомога 2009 роках виплачена йому у меншому розмірі, ніж передбачено Законом. Посилаючись на складене та незаконність дій відповідача, позивач просив стягнути недоплачену допомогу в в сумі 3554 грн.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2010 року юв ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Департаменту на користь позивача 3554

В апеляційній скарзі Департамент просить скасувати постанову суду та ухвалити нове

рішення, ОСОБА_3 у ЗаДОВОЛеннІ ПОЗОВу, ПОСИЛаЮЧИСЬ на невідповідність вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом війни II групи (а.с.4) . У відповідності до 4 ст. 13 Закону такій категорії громадян передбачена виплата щорічно до 5 травня разової шової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Оплата спірної допомоги вводилась відповідачем в спірний період в розмірі, визначеному відповідно до постанови 5інету Міністрів України від 18 березня 2009 р. № 211 «Про розміри разової грошової юмоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів ни, гарантії їх соціального захисту».

Так, в ч.І ст. 2 Закону зазначено, що законодавство України про статус ветеранів зи та їх соціальні гарантії складаються з цього Закону та інших актів законодавства )аїни.

Крім того, статтею 95 Конституції України визначено що виключено законом про Державний бюджет України визначаються будь які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Так, в ст. 14 Закону вносилися зміни законами про Державний бюджет України на 2004-2008 роки, які містили обмеження щодо розміру виплат учасникам війни.

Зазначені Закони України в період з 05 травня по 30 вересня відповідних років та у відповідних частинах, протягом якого позивач міг отримати грошову допомогу, Конституційним Судом України не були визнані неконституційними.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» на відмінність від попередніх років, обмежень щодо застосування ст. 14 Закону не встановлено.

Статтею 71 Закону України № 835-VI «Про державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році надано право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Однак, дана норма не надавала Кабінету Міністрів України права зменшувати встановлений Законом розмір разової щорічної грошової допомоги учасникам війни, яка визначена в мінімальних пенсіях за віком.

З огляду на таке та загальні засади пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні позовних вимог застосуванню підлягає розміри спірної допомоги, визначені на підставі Закону, а не визначені відповідачем розміри допомоги на підставі постанови Кабінету Міністрів України.

Більш того, пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і тому, враховуючи ч. З ст. 22 Конституції України, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом не допускається.

У зв'язку з чим суд дійшов правильного висновку про порушення Департаментом прав позивача при нарахуванні та виплаті йому недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2009 рік у встановленому Законом розмірі.

Щодо посилань апелянта на правомірність встановлення Кабінетом Міністрів розмірів спірної допомоги у 2009 році в силу ст. 54 Закону України № 835-VI «Про державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році то вони є помилковими. Так, даними нормами визначено, що розміри державних соціальних гарантій, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Між тим, ці положення закону також підкреслюють пріоритет визначення соціальних гарантій саме законами, а, крім того, спірна допомога визначена від мінімальної пенсії за віком, але не прожиткового мінімуму.

Разом з тим неможна погодитись з рішенням суду в частині стягнення з відповідача недоплачених сум пенсії, оскільки такий спосіб захисту не прийнятий до спірних правовідносин з урахуванням особливостей законодавчого регулювання соціальних відносин. З метою захисту порушених прав громадян у сфері соціального захисту суд може визнати дії відповідача незаконними та в такому разі зобов'язати провести нарахування (перерахування) та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що постанова суду у відповідності , зі ст.201 КАС України підлягає зміні, з покладенням на відповідача обов'язку щодо перерахунку спірної допомоги та виплати недоотриманих позивачем сум.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія судців

постановила:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2010 року змінити, виклавши її резолютивну частину в такій редакції:

Зобов'язати Департамент праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічну разову допомогу, що передбачена ст. 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2009 рік виходячи із розміру восьми мінімальних пенсій за віком.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді