Справа № 826/25119/15
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Київ К/800/6961/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Ємельянової В.І.,

Ліпського Д.В.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання неправомірними дій та скасування наказів від 23.10.2014 № 2184/о/с про призначення з 05.09.2014 старшим експертом та від 17.07.2015 № 1401 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ в частині визначеної відповідачем посади, зобов'язати Міністерства внутрішніх справ України звільнити позивача з 21.07.2015 з посади, яку вона обіймала до виходу у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року залишено без змін ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено.

ОСОБА_4, відповідно до наказу № 2184 о/с від 23.10.2014, була переведена на посаду старшого експерта та, відповідно до рапорту від 06.07.2015 на ім'я заступника Міністра внутрішніх справ України - керівника апарату Тахтая О. В., приступила до виконання службових обов'язків на вказаній посаді сектору трасологічної експертизи зброї та трасологічної експертизи ДНДЕКЦ МВС України.

Наказом від 17.07.2015 року № 1401 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас на підставі рапорту ОСОБА_6 від 06.07.2015, свідоцтва про хворобу № 95 виданого Госпітальною військово-лікарською комісією ЦГ МВС України від 26.06.2015.

Не погоджуючись з наказами Міністерства внутрішніх справ України від 23.10.2014 № 2184 о/с та від 17.07.2015 року № 1401 о/с, ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом.

Постановляючи ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду суд попередніх інстанцій, виходили з того, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду, встановлений ч.3 ст. 99 КАС України.

Аналізуючи обставини справи та застосовуючи відповідні норми процесуального права, суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком на підставі наступного.

Згідно ч.1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст.99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

ОСОБА_4 в позовні заяві вказувала на те, що про порушення своїх прав щодо проходження та звільнення з публічної служби вона дізналась 22.09.2015 з наявної у матеріалах справи відповіді Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на її звернення від 14.08.2015 року № 19/3-Р-49.

Проте позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав оскаржуваним наказом 06.07.2015 під час подання відповідного рапорту.

Крім того встановлено, що позивач сама написала рапорт на звільнення з вказаної посади, тобто була обізнана з її переведенням на іншу посаду.

Також, з відповіді Міністерства внутрішніх справі України вбачається, що трудову книжку та наказ про звільнення отримано чоловіком позивача ОСОБА_7 14.08.2015 року.

Встановлено, що ОСОБА_4 має третю групу інвалідності, відповідно довідки до акту медико-соціальною експертною комісією АВ № 0079903 від 20.08.2015 та довідки № 013972 від 20.08.2015 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого.

Однак, жодних доказів щодо знаходження на стаціонарному лікуванні та неможливістю захисту, у зв'язку із цим, своїх порушених прав позивач не надала.

При цьому позивачем було укладено договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом Лесечком О.М. 19 жовтня 2015 року, а позовна заява підписана та подана представником позивача 12 листопада 2015 року. Тобто, позивач мала можливість звернутись за захистом порушених прав, у встановлені ч 3 ст. 99 КАС України строки.

Відповідно до історії хвороби чоловіка позивача та листка непрацездатності, ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Бориспільської ЦРЛ з 22.08.2015 по 25.08.2015 року. Також позивачем надано виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) ОСОБА_7 з 26.08.2015 по 22.09.2015 року.

Втім, вказані обставини також не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду, з огляду на строки перебування вказаної особи на лікуванні та відсутність доказів догляду за ним позивачем.

З адміністративним позовом до окружного адміністративного суду позивач звернулась лише 12 листопада 2015 року.

Застосовуючи встановлений ст. 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів позивача, суди попередніх інстанцій належним чином визначили початок перебігу строку звернення до суду, тобто день, з якого слід обчислювати строк звернення до суду та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, судами обґрунтовано застосовані наслідки пропуску строку звернення до суду, визначені ч. 1 ст. 100 КАС України (чинного на час звернення до суду).

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, вважає, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року, ґрунтуються на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.І. Ємельянова

Д.В. Ліпський