Справа № 804/15724/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень - рішень,
20 лютого 2013 року фізична особо - підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області ДПС по визначенню ФОП ОСОБА_2 грошового зобов'язання по сплаті податку на додану вартість в сумі 455038, 95 грн., податку на доходи фізичних осіб в сумі 545218,01 грн. та за адміністративних штрафів та санкцій на суму 1020,00 грн.;
Позивач з винесеними податковими повідомленнями - рішеннями не погоджується, вважає результати проведеної перевірки такими, що не відповідають дійсності, з огляду на те, що ФОП ОСОБА_2 не був зареєстрований як платник ПДВ, отже податковий орган не мав права донараховувати йому грошове зобов'язання з цього податку. Щодо решти оскаржених податкових повідомлень - рішень позивач зазначає, що вони є неправомірними, оскільки перевіряючими протиправно не було досліджено бухгалтерські документи та дані самого платника ФОП ОСОБА_2, а було використано лише інформацію його контрагентів. Окрім того, що стосується штрафних санкцій за не надання витребуваних документів, то у позивача була відсутня об'єктивна можливість їх надати, у зв'язку із вилученням запитуваних документів співробітниками міліції.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2013 у справі № 804/2807/13-а, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
У судове засідання 25.12.2015 представник позивача прибув, заявив клопотання про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судовому засіданні 25.12.2015 заперечив проти позову та подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 20.12.1994, перебуває на податковому обліку у Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
У період з 01.07.2009 по 31.12.2009 та з 01.07.2010 по 30.06.2011 перебував на спрощеній системі оподаткування, у період з 01.07.2011 по 31.12.2011 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування.
Згідно з висновками означеного акта встановлено, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлені наступні порушення:
- п. 4 ст. 14 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян», в результаті чого встановлено неподання декларації про доходи за період: з 01.04.2010 по 30.06.2010;
- п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено не ведення обліку доходів та витрат;
- п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України, в результаті чого встановлено не надання платником податків контролюючим органам оригіналів документів за перевіряємий період при здійсненні податкового контролю;
- п. 46.1 ст. 46, п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49. Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено неподання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за формою № 1ДФ за VІ квартал 2010 року, І, II, III, ІV квартали 2011 року;
- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2011 рік в сумі 436174,41 грн.;
- п. 203.1 ст. 203 ПК України неподання податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень (період з 11.09.2011 по 31.10.2011), листопад 2011 року, грудень 2011 року;
На вказаний запит ФОП ОСОБА_2 листом від 10.08.2012 повідомив відповідача про неможливість надання запитуваних документів, оскільки такі документи вилучені на підставі протоколу виїмки від 16.03.2012, відтак суб'єкт господарювання з об'єктивних причин позбавлений можливості надати запитувані документи (а.с. 80, т. 1).
У зв'язку з відмовою платника податків надати означені первинні документи, на підставі яких ним сформовані дані бухгалтерського обліку, відповідачем проведено перевірку за наявними даними.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 в період з 01.07.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 30.06.2011 отримував доходи із застосуванням спрощеної системи оподаткування та був платником єдиного податку, в період з 01.01.2010 по 31.03.2010 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування та звітував з відсутністю доходів, в період з 01.07.2011 по 31.12.2011 отримував доходи на загальній системі оподаткування, шляхом сплати авансових платежів та був платником податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності.
Статтею 176.1 Податкового кодексу України визначено, що платники податку зобов'язані: а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.
З урахуванням вимог наведених статей, на запит податкового органу платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.
Позивачем в адміністративному позові зазначено, що на підтвердження неможливості надання частини документів, які підтверджують показники, відображені у податковій звітності, останнім було надано протокол від 16.03.2012 про виїмку документів, складений працівниками ДСБЕЗ Нікопольського МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області. Також позивач зазначає, що усі інші наявні у нього документи, необхідні для проведення перевірки (окрім вилучених) були надані в повному обсязі, однак працівниками Нікопольської ОДПІ безпідставно вчинено запис про їх повну відсутність.
Проте, посилання позивача на протокол вилучення запитуваних документів, складений працівниками ДСБЕЗ Нікопольського МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області, як на об'єктивну підставу не надання документів податковому органу, судом відхиляються з огляду на таке.
Дослідивши протокол виїмки від 16.03.2013, складений оперуповноваженим ДСБЕЗ Нікопольського МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області, судом встановлено, що у ФОП ОСОБА_2 були вилучені договори підряду на виконання робіт з капітальних ремонтів покрівель житлових будинків м. Нікополя, акти приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт (і витрати) форми № КБ-3.
Таким чином, запитувані податковим органом: книга обліку доходів та витрат, рахунки, виписки банку по розрахунковим рахункам, які відкриті для здійснення підприємницької діяльності, накладні, товарні чеки на придбання товару, табелі обліку робочого часу найманих робітників, відомості нарахування та виплати заробітної плати найманих робітників та інше, на підставі зазначеного протоколу не вилучалися.
Відтак, позивачем безпідставно було проігноровано обов'язкову для виконання вимогу податкового органу щодо надання документів та не надано документи на запит останнього.
У відповідності до п. 177.10 статті 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).
Статтею 83 ПК України визначений перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок.
Так, для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; виключено; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.
У відповідності з пунктом 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Враховуючи те, що документи, на підставі яких позивач повинен був формувати дані свого податкового обліку, правоохоронним органом не вилучалися та не надавалися до перевірки, податковим органом проведено перевірку на підставі податкових баз та наявної у відповідача інформації.
Позивачем на підтвердження витрат своєї господарської діяльності надані копії: товарних чеків (а.с. 104 - 158, т.1), актів звіряння (а.с. 159-165, т.1), прибуткові касові ордери (а.с. 167-171, т.1), видаткові накладні ( а.с. 172-251, т.1), проте вказані документи судом до уваги не приймаються, через неможливість встановити чи саме на підставі зазначених документів формувалися дані по витратах ФОП ОСОБА_2, що мало б відображатися у відповідній Книзі обліку доходів і витрат, окрім того у позивача також відсутні документи про нарахування та виплату заробітної плати на користь працівників.
З урахуванням наведеного, суд погоджується з висновком податкового органу щодо завищення позивачем валових витрат за 2011 рік в сумі 2560123,00 грн. за рахунок включення до складу валових витрат: витрат на придбання товарно - матеріальних цінностей, витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату.
Статтею 46 ПК України встановлена, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.
Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.
Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:
- календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;
- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі, в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Щодо доводів ОСОБА_2 про відсутність акту податкового органу про не надання документів до перевірки, яким має засвідчуватися факт відмови у наданні документів податковому органу, судом дані доводи оцінюються критично, з огляду на таке.
У відповідності до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті (п.44.4 ст.44 ПК України).
У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та митний орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.
Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, митного органу декларації (п. 44.5 ст. 44 ПК України).
Відтак, з огляду на положення п. 44.6. ст. 44 ПК України не надані позивачем без обґрунтованої на те причини до перевірки документи, вважаються такими, що були відсутні у такого платника податків на час складення податкової звітності.
Зазначені документи також не були надані позивачем до суду, що вказує на відсутність у ФОП ОСОБА_2 книги обліку доходів і витрат, рахунків, виписок банку по розрахунковим рахункам, які відкриті для здійснення підприємницької діяльності, накладних, товарних чеків на придбання товару, табеля обліку робочого часу найманих робітників, відомості нарахування та виплати заробітної плати найманих робітників.
Стосовно посилання позивача на те, що він не мав права нараховувати податок на додану вартість, оскільки не був зареєстрований в якості платника такого податку, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 181 статті 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.
Згідно пункту 183.2 статті 183 ПК України, у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача із заявою про реєстрацію його як платника податку на додану вартість (а.с. 37 - 60, т.2), проте податковий орган безпідставно не реєстрував його як платника ПДВ, відтак обов'язку у нього по нарахуванню ПДВ не виникло саме через поведінку податкового органу.
Такі доводи позивача суд оцінює критично, з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_2 неодноразово звертався до податкової інспекції із реєстраційними заявами платника податку на додану вартість, однак на кожну свою заяву отримував відмову податкової, оформлену листами, які містяться в матеріалах справи (а.с. 84-88, т. 1), проте жодна з цих відмов позивачем не була оскаржена. Окрім того, позивачу було відмовлено у вказаній реєстрації, у зв'язку з порушенням п. 10 розділу III «Положення про реєстрацію платника податку на додану вартість», затвердженого наказом ДПА від 22.12.2010 № 978 (який був чинний на момент подання позивачем заяв), відповідно до якого, якщо в заяві про реєстрацію не зазначені обов'язкові реквізити, надані недостовірні або неповні дані (крім розділу 15 такої заяви), її не скріплено печаткою заявника, не підписано заявником (для фізичних осіб), відповідальною особою заявника (для юридичних осіб) чи особою, яка має документально підтверджене повноваження щодо підпису реєстраційної заяви від особи, яка реєструється платником ПДВ, то протягом 10 робочих днів від дня отримання заяви податковий орган звертається до особи з письмовою пропозицією надати нову заяву про реєстрацію із зазначенням підстав неприйняття попередньої).
Дослідивши вищеозначені листи про не прийняття заяв ФОП ОСОБА_2, які направлялися позивачу, судом встановлено, що відповідач діяв з дотриманням вимог чинного законодавства.
Крім того, пунктом 183.10 статті 183 ПК України передбачено, що будь - яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Таким чином, твердження позивача про те, що відповідачем до податкових повідомлень - рішень не було додано розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) спростовується матеріалами справи.
Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 94 КАС України, у разі відмови в задоволенні адміністративного позову судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова