Справа № 804/709/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 р. Справа № 804/709/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1,
секретаря судового засіданняОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в ОСОБА_3 - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
04 лютого 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в ОСОБА_3 - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.11.2015 № 6071-17 (форми «Ф»).
Відповідні зміни до Податкового кодексу України ( далі ПК України) стосовно транспортного податку набрали чинності 01.01.2015, відповідно до положень п. 10.2 ст. 10 ПК України місцеві ради обовязково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) на виконання вказаної норми.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 804/709/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 01.03.2016 о 11:45.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Заперечень проти адміністративного позову відповідачем не надано.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ОСОБА_4 має у власності автомобіль марки Lexus RX 350, 2010 року випуску, з обсягом двигуна понад 3000 куб. см.
Надаючи оцінку оскарженому податковому повідомленню - рішенню суд виходить із наступного.
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.
Відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України є обєктами оподаткування.
Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см..
Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Отже, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015, власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.
Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388.
Пунктом 7 зазначеної Постанови, визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).
Транспортний засіб марки Lexus RX 350, з обємом двигуна 3456 куб. см., 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1, перебуває у володінні позивача з 06.07.2013, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серії САР 043872.
Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України, податкове повідомлення - рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Таким чином, в контексті наведених норм, автомобіль марки Lexus RX 350, 2010 року випуску, з обсягом двигуна 3456 куб. см., якій належить ОСОБА_4 згідно п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є обєктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі являється платником вказаного податку.
Тому, приймаючи оскаржене податкове повідомлення рішення від 02.11.2015 № 6071-17 (форми «Ф»), відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, визначених Законом.
Щодо доводів позивача про те, що адміністрування транспортного податку на території м. Дніпропетровська, з урахуванням вимог пп. 12.3.4. п. 12.3 ст.12 ПК України та п.3 ст.27 Бюджетного кодексу України можливе лише з 2016 року, з огляду на прийняття Дніпропетровською міською радою рішення №7/60 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» лише 28.10.2015, тобто після 15.07.2014, то судом вони відхиляються з урахуванням наступного.
У відповідності до 12.3.4. п. 12.3 ст. 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Пунктом 3 статті 27 Бюджетного кодексу України передбачено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Стаття 10 ПК України визначає перелік місцевих податків та зборів. Так, до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок (п. 10.1 ст. 10 ПК України).
Місцеві ради обовязково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) (п. 10.2. ст. 10 ПК України).
Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (п. 10.3. ст. 10 ПК України).
Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
У той же час, відповідно до п.12.3.5. п.12.3 ст.12 ПК України у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обовязковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
Суд звертає увагу, що статтею 267 ПК України визначено базу оподаткування, платників податку, його ставки, порядок та строк сплати повністю врегульовані зазначеною нормою. З огляду на те, що Податковий кодекс України є кодифікованим нормативно - правовим актом, його норми мають вищу юридичну силу та підлягають застосуванню на всій території України, в той час, як рішення органами місцевого самоврядування приймаються на виконання вимог законодавчих актів, зокрема і вказаного Кодексу, відтак, наявність відповідної норми Податкового кодексу України, яка повністю врегульовує процедуру адміністрування транспортного податку та чітко визначає його ставки, є достатньою для виникнення у контролюючого органу обовязку по нарахуванню такого податку та винесення відповідних податкових повідомлень - рішень, а у платників податків виникнення зобовязання про його сплату.
Суд критично оцінює такі доводи позивача із наступних мотивів.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно - правових актів від 9 лютого 1999 року).
Водночас, відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. При цьому, обовязок зі сплати транспортного податку покладено на його платників, починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).
Тому, законодавець визначаючи обєкт оподаткування транспортним податком передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та обєм циліндрів двигуна, понад 3000 куб. см. незалежно від дати придбання автомобіля.
Суд зазначає, що законодавчим органом України є Верховна Рада України, яка, у відповідності до ст. 75 Конституції України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.
Згідно ст. 85 Конституції України лише до повноважень парламенту віднесено прийняття законів.
Податковий кодекс України є кодифікованим нормативно - правовим актом, який за своєю дією має вищу юридичну силу в системі нормативних актів країни, що забезпечує його верховенство, підтримує ієрархічність та єдність системи нормативних актів.
За своїми ознаками Податковий кодекс України, як будь-який інший Закон має загальний характер, встановлює загальнообов'язкові правила поведінки, має належну форму, породжує юридичні наслідки та гарантується державою.
Податковий кодекс України, як і будь-який інший діючий Закон, охороняється і гарантується державою, яка забезпечує необхідні умови для виконання законів і застосовує заходи примусового характеру до суб'єктів, які не виконують або порушують вимоги законів.
Як встановлено ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи фактичні обставини у даній справі, суд дійшов висновку, що оскаржене податкове повідомлення - рішення від 02.11.2015 № 6071-17 (форми «Ф») є правомірним, винесеним податковим органом у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому у суду відсутні підстави для його скасування.
Згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі , КАС України) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.
Керуючись ст. ст. 94, 158 - 162, 163, 186, 254 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в ОСОБА_3 - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 02.11.2015 № 6071-17 (форми «Ф») відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 15 березня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1