Справа № 335/12722/15-а
Суддя: Бойко О. Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бойка О.Ю. за участю секретаря судового засідання Крижко Я.О., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: ОСОБА_1 представника позивача: ОСОБА_2 представника відповідача: ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2004 року без її відома та права вибору, зобовязати Управління пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя обрахувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2012-2014 роки), забезпечити її виплату та заплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Позивач декілька разів уточняла позовні вимоги, кінцево, окрім визнання незаконними дій, просила зобовязати відповідача обрахувати пенсію, визначивши індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з розміру заробітної плати позивача за період з 1 листопада 1990 року по 31 жовтня 1991 року, яка становила 989 руб. 06 коп., виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією за весь період, та стягнути з Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач з 25 грудня 1998 року перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком. Пенсію їй було призначено з розміру заробітної плати за період з 1 листопада 1990 року по 31 жовтня 1991 року, індивідуальний коефіцієнт за цей період, згідно розрахунку Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, становив 2,29644.

З 01 січня 2004 року, з дати набуття чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія позивача була перерахована без її відома та права вибору періоду заробітної плати, з якого призначається (перераховується) пенсія. Надалі пенсія ще неодноразово перераховувалась. Станом на 18 листопада 2015 року індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становив 1,97392.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що відповідно до ст.43 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При цьому, для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону.

Позивач вважає, що пенсіонер має право обирати, за який період враховується заробітна плата для обчислення пенсії, а відтак цього права була позбавлена. Крім того, вважає, що у звязку з порушенням її прав, було порушено нормальні життєві зв'язки, позивач позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв'язку з проблемами зору, болем та постійними спазмами. Через відсутність коштів, позивачка не має можливості зробити операцію, втрачає зір. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання, позивачка відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною, вона постійно знаходиться в пригніченому стані через те, що маючи такий стаж роботи та високий розмір заробітної плати отримує таку мізерну, як на її погляд, пенсію.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з вказаних підстав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, їй було з 1998 року призначено пенсію у відповідності до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», а з 01 січня 2004 року пенсію перераховано у відповідності до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Після перерахунку пенсії у відповідності до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» позивачка неодноразово зверталась до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя з заявами про перерахунок її пенсії, Управлінням дані перерахунки проводились якнайвигідніше для пенсіонера, відтак підстави для застосування показника заробітної плати, з якого призначалась пенсія, відсутні, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась 12.08.1935 року з 25.12.1991 року являється пенсіонером та отримує пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII. На час призначення ОСОБА_1 пенсії брався середній місячний заробіток за 1 рік за вибором особи, яка звернулась за пенсією. Таким чином, позивача було взято заробіток за листопад 1990 - жовтень 1991 року, і середньомісячний заробіток склав 989 руб. 06 коп. Пенсію було призначено в розмірі 202 рублі. Після призначення пенсії ОСОБА_1 продовжувала працювати та працювала до 2012 року.

При зверненні до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, позивачу стало відомо, що в 2004 році її пенсію було перераховано відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на підставі особистої заяви і додаткових документів з 01.01.2004 року, тобто, з дати набрання чинності Закону. Проте, як вбачається з матеріалів пенсійної справи, перерахунок здійснено самостійно, позивач відповідних заяв не надавала.

Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 18.11.2015 №266/К-9, позивачу неодноразово перераховували пенсію, і станом на 18.11.2015 року індивідуальний коефіцієнт її заробітної плати становив 1,97392.

Розрахунок пенсії позивачу було здійснено відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 в якій зазначено, що «перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія».

Відповідно до ст.43 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV , перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При цьому, для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Таким чином, позивач має право на обрахування пенсії із урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, а тому відмова Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя в застосуванні показника заробітної плати за період з 01 листопада 1990 року по 31 жовтня 1991 року (з якого призначалась пенсія, що становив 2,29644) та виплати пенсії із застосуванням показника заробітної плати 2,29644 є неправомірною.

Відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню, а пенсія позивача підлягає перерахунку.

Позивач посилаючись на порушення нормальних життєвих зв'язків в наслідок неправомірних дій відповідача, на зниження купівельної спроможності в умовах стрімкого зростання цін, просить стягнути на її користь грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, відповідно до ч.2 ст.21 КАС України, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Надані позивачем докази нанесення моральної шкоди не можуть бути визначені належними в розумінні статті 71 КАС України, так як вони не підтверджують причинно-наслідковий звязок між діями відповідача та зниженням купівельної спроможності позивача, погіршенням її нормальних життєвих звязків, тож позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.26, 42, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 8-11, 17, 18, 69, 71, 72, 99, 159-163, 167, 183-2 КАС України,

постановив:

Позов ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2004 року без її відома та права вибору.

Зобовязати Управління пенсійного фонду в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя обрахувати пенсію ОСОБА_1, визначивши індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з розміру заробітної плати позивача за період з 01.11.1990 року по 31.10.1991 року, яка становила 989 руб. 06 коп. та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Ю. Бойко