Справа № 2-а-2-10540/08/1423
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2010-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2010 р.Справа № 2-а-2-10540/08/1423

Категорія: 2.19.6 Головуючий в 1 інстанції: Ямкова О.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Милосердного М.М.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2008 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про зобовязання нарахувати та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу "дітям війни",

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він належить до категорії громадян, які згідно Закону України "Про соціальний захист дітей війни" мають право на підвищення розміру пенсії, однак відповідач відмовляє в здійсненні відповідного перерахунку у період з 2006 року по 2007 рік.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що вважає його необґрунтованим.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2008 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Поновлено ОСОБА_2 строк на право звернення до суду.

Визнано дії УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва по відмові ОСОБА_2 у підвищенні до пенсії у відповідності до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року неправомірними.

Зобовязано УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва нарахувати і виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії у відповідності до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач має статус: "дитина війни" (в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни"), що підтверджується відповідним посвідченням.

Протягом 2006-2007 років позивач не отримував щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з ухваленнями Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 право позивача на отримання щомісячної державної допомоги підлягало реалізації з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Рішенню Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007.

В апеляційній скарзі вказується, що соціальні виплати здійснюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто виключно в межах бюджетних асигнувань, також, вказується, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", не застосовується для перерахунку або підвищення пенсі "дітям війни".

Судова колегія не приймає ці доводи апелянта, оскільки за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається виключно за правилами, встановленими ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" і, тому, положення ч.3 цієї статті (згідно якого - мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений аб.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом) не може бути підставою для відмови в реалізації конституційної гарантії та права на отримання щомісячного підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Також, є безпідставними доводи апелянта про відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеного підвищення пенсії у вказаному розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, встановлених Конституцією і Законами України.

Разом з тим, судова колегія акцентує увагу, що апелянт під час розгляду справи в суді першої інстанції не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 100 КАС України (в редакції до 30 липня 2010 року), наполягати на відмові у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду.

За таких обставин, пропущення позивачем строку звернення до суду обґрунтовано не визнано судом першої інстанції підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2008 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена у відповідності до положень діючого законодавства.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: п