Справа № 826/335/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/335/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

23 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС України у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2016 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС України у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2016 р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Нагольчанська» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за листопад 2014 року, грудень 2014 року за результатом якої складено акт від 07.12.2015 № 49/26-55-28-02/00179648.

З вказаного акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення вимог:

- п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2с т. 200 Податкового кодексу України за завищення позивачем суми податкового кредиту за жовтень 2014 року на 7 046 550 грн., за листопад 2014 року на суму 72 590 004 грн., за грудень 2014 року на 504739 грн., чим завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за жовтень 2014 року на суму 5 674 432 грн., за листопад 2014 року на суму 72 366 891 грн., за грудень 2014 року на суму 504 739 грн. та занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за жовтень 2014 року на 1 372 118 грн., за листопад 2014 року на 223 113 грн.;

- п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та завищення позивачем суми податку на додану вартість заявлену до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за листопад 2014 року в сумі 5 674 186 грн. та за грудень 2014 року на суму 72 354 389 грн. та занижено суму ПДВ, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду: за жовтень 2014 року на суму 1 372 118 грн. та за листопад 2014 року на 223 113 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.12.2015: №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 78 546 062 грн.; №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 78028575 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 19 507 143 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 595 231 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 398 807 грн.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували обставини відображені в акті, а саме: в ході проведення перевірки встановлено, що постачальниками продукції контрагента позивача ТОВ «Луганська вуглезбагачувальна компанія» були наступні контрагенти: ТОВ «Промтехпоставка» (сформовано податковий кредит за рахунок контрагента ТОВ «Дарвикон-М» щодо якого внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, вид діяльності - неспеціалізована оптова торгівля, реалізований товар - тканина, сумки дорожні, гаманці, рушники, пряжки), ТОВ «ЛГ-ТОРГСЕРВІС» (сформовано податковий кредит за рахунок контрагента ТОВ «ТК «Рейтинг Плюс», яким реалізовано товар - вугільна продукція), ТОВ «Востокпромтех ЛТД» (реалізований товар - вугільна продукція, сформовано податковий кредит за рахунок ПрАТ «Луганська вугільна компанія», постачальником якого в свою чергу є ТОВ «Галиноис» щодо якого внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, реалізований товар - сумки, туфлі, штани, костюми ); за даними Міністерства енергетики та вугільної промисловості України зазначені вище товариства не звітують щодо видобутку вугілля, Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України будь-яких дозволів зазначеним товариствам не видавалось; також контрагентами позивача були ТОВ «Кліфрілд», ТОВ «ОКОЛАН», ТОВ «Алістар Прожект» щодо яких внесено запис до ЄДРПОУ про відсутність за місцезнаходженням, реалізований товар - дизельне паливо підвищеної якості (Євро).

З огляду на викладене вище податковий орган дійшов висновку, що позивач, ТОВ «Промтехпоставка», ТОВ «Дарвикон-М», ТОВ «ЛГ-ТОРГСЕРВІС», ТОВ «Востокпромтех ЛТД», ПрАТ «Луганська вугільна компанія», ТОВ «Галиноис», ТОВ «Кліфрілд», ТОВ «ОКОЛАН», ТОВ «Алістар Прожект» здійснювали діяльність, пов'язану з наданням податкової вигоди третім особам, а контрагенти контрагента використовувались з метою прикриття незаконної діяльності.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями та діями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати такі дії протиправним та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не було надано суду будь-яких належних доказів нікчемності правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами. Натомість, судом встановлено реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованими платниками податку на додану вартість, а отже донарахування позивачу сум податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями є протиправним.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З сукупного аналізу підпунктів 14.1.18, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.п. 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вбачається, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та ПрАТ «Луганська вугільна компанія» укладено договір від 01.04.2012 №14/4 постачання вугільної продукції, відповідно до якого ПрАТ «Луганська вугільна компанія» зобов'язалось поставити, а позивач прийняти та оплатити вугільну продукцію та на підставі якого вугільна сировина перероблена позивачем перейшла у власність позивача.

На підтвердження виконання умов вказаного договору в матеріалах справи містяться копії рахунків-фактури та актів приймання-передачі вугільної продукції. Крім того, позивачем в рамках цього договору придбано у ПрАТ «Луганська вугільна компанія» вугільну продукцію перероблену ТОВ «ЗФ «Михайлівська» та ТОВ «ЦПФ «Білоріченська». Факт транспортування зазначеного вугілля підтверджено копіями залізничних накладних, копії яких містяться в матеріалах справи. Факт оплати придбаного товару підтверджується банківськими виписками, що містяться в матеріалах справи.

На підставі податкових накладних виписаних ПрАТ «Луганська вугільна компанія» позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ.

Придбана вугільна продукція у ПрАТ «Луганська вугільна компанія» в подальшому реалізована позивачем на підставі контрактів, що підтверджується матеріалами справи. Факт реалізації цієї продукції, реалізованої відповідно до згадуваних контрактів, підтверджується копіями вантажно-митних декларацій, які також долучено до матеріалів справи.

Проаналізувавши наведене, колегія суддів приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ПрАТ «Луганська вугільна компанія» виконувались в повному обсязі, що і було вірно встановлено судом першої інстанції.

Крім того, між позивачем та ТОВ «Алістар Прожект» було укладено договір поставки нафтопродуктів від 02.12.2014 №2-12.

На підтвердження факту виконання умов вказаного в матеріалах справи містяться копії видаткових, товарно-транспортних, податкових накладних.

Також, позивачем укладено договори поставки нафтопродуктів з ТОВ «Клірфілд» від 02.10.2014 №1 та з ТОВ «Околан» від 24.11.2014 №24-11.

На підтвердження факту виконання умов вказаних вище договорів позивачем надано копії видаткових, товарно-транспортних, податкових накладних, які містяться в матеріалах справи.

Колегією суддів, як і судом першої інстанції встановлено, що придбані у ТОВ «Алістар Прожект», ТОВ «Клірфілд», ТОВ «Околан» частково були використані позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується копіями заправочних відомостей, а частково реалізовано.

Отже, колегія суддів також приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ «Алістар Прожект», ТОВ «Клірфілд», ТОВ «Околан» виконувались в повному обсязі.

Матеріали справи також свідчать про те, що на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ПрАТ «Луганська вугільна компанія», ТОВ «Алістар Прожект», ТОВ «Клірфілд», ТОВ «Околан» були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства.

Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість.

До того ж, на час виконання фінансово-господарських операцій та складання первинних бухгалтерських документів юридичні особи контрагентів позивача ПрАТ «Луганська вугільна компанія», ТОВ «Алістар Прожект», ТОВ «Клірфілд», ТОВ «Околан» не були припинені.

Отже, податковий кредит позивачем сформований вірно, на підставі п.198.2, п. 198.6 ПК України, положення яких надавало позивачу право формувати кредит з дати списання коштів з банківського рахунку або дати отримання ним товарів та послуг, при підтверджені здійснення господарських операцій відповідними податковими накладними, іншими наявними документами, передбаченими п. 201.11 ПК України.

Позивач, відповідно до ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», проводив належний фінансовий облік господарських операцій, з подачею відповідної звітності, а його первинні документи відповідають вимогам, передбачених ст. 9 зазначеного вище Закону, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за № 88.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо визначення суми судового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону судовий збір справляється за подання апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З огляду на те, що предметом позову є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, яким позивачу визначені суми грошового зобов'язання та застосовано до останнього штрафні (фінансові) санкції, позовні вимоги є вимогами майнового характеру, оскільки такі рішення змінюють майновий стан особи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання майнового позову до суду становила 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Так, 1,5 відсотка від заявленої позивачем ціни позову становить 298 589,25 грн. (19 905 950 * 1,5%). Отже, розмір судового збору за подання апеляційної скарги щодо вимог майнового характеру 328448,18 грн. (298 589,25 * 110%).

Враховуючи те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2016 року було відстрочено апелянту сплату судового здору до винесення судового рішення, суд приходить до висновку про стягнення з апелянта вказаної вище суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС України у місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2016 р. - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС України у місті Києві до Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) - 820019, рахунок отримувача - 1007, код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 328 448 грн. (триста двадцять вісім тисяч чотириста сорок вісім) 18 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 29.06.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.