Справа № 819/90/16
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Справа № 876/3411/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

28.01.2016 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся з позовом до суду та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України № 175-к від 07.04.2016 року «Про зміну формулювання причин звільнення». Визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України № 2-К «Про звільнення з посади начальника обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1…» від 11.01.2016 року та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 11.01.2016 року.

В обґрунтування вимог зазначає, що покликання у наказі № 175-к від 07.04.2016 року Державного агентства лісових ресурсів України «Про зміну формулювання причин звільнення», що наказ щодо перенесення на період з 14 до 29.11.2015 року невикористаної ним частини відпустки, яка була перервана в зв'язку із тимчасовою непрацездатністю не видавався, не може вважатися прогулом, оскільки продовження відпустки в цьому випадку є обов'язком, а не правом відповідача.

Стверджує, що зазначений у наведеному вище наказі факт відсутності 30.11.2015 року на роботі є надуманим, оскільки в цей день приступив до роботи і виконував свої посадові обов'язки, що підтверджується, зокрема, наказом Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства № 66 від 30.11.2015року «Про надання допомоги лісогосподарським підприємствам у відведенні лісосічного фонду 2016 року», та проведеною нарадою з головними спеціалістами управління.

Вважає, що наказ Державного агентства лісових ресурсів України № 175-к від 07.04.2016 року «Про зміну формулювання причин звільнення» є незаконним і з тих підстав, що дисциплінарне стягнення на нього накладено під час тимчасової непрацездатності, а відтак підлягає скасуванню, як необґрунтований та незаконний.

Що стосується наказу Державного агентства лісових ресурсів України наказ № 2-К «Про звільнення з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1.» від 11 січня 2016 року, позивач вважає, що такий прийнятий унаслідок помилкового розуміння, а відтак і неправильного застосування положень п. 5 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Вважає, що агентство не мало законних підстав звільняти його з посади на підставі п. 5 ч. 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та вносити зміни формулювання причин звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.05.2016 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України №175-к від 07 квітня 2016 року «Про зміну формулювання причин звільнення». Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України №2-к від 11 січня 2016 року «Про звільнення з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1.». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства з 11 січня 2016 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідачем - Державним агентством лісових ресурсів України подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що згідно листа Держлісагентства від 18 серпня 2015 року № 10-07/1/6030-15 ОСОБА_1 погоджено надання відпустки на 59 календарних днів, про що Тернопільським обласним управлінням лісового та мисливського господарства видано наказ від 18 серпня 2015 року № 29-В/К. Днем виходу на роботу після закінчення відпустки мало бути 19 жовтня 2015 року. Проте, ОСОБА_1 в період з 19 жовтня по 30 листопада 2015 року на роботі був відсутній, з яких з 16 по 30 листопада 2015 року (крім вихідних днів 21,22, 28, 29 листопада) без поважних причин.

Згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 11 січня 2016 року № 2-к «Про звільнення з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1.», останнього звільнено із займаної посади 11 січня 2016 року за нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за пунктом 5 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України.

Також зазначає, що наказ щодо перенесення на період з 14 по 29 листопада 2015 року невикористаної частини відпустки ОСОБА_1, яка була перервана в зв'язку із тимчасовою непрацездатністю Тернопільським обласним управлінням лісового та мисливського господарства не видавався, а Держлісагентство не погоджувало даного питання.

Однак, 07 квітня 2016 року до Держлісагентства надійшов лист Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 07 квітня 2016 року № 01-2/299 з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 19 жовтня по 30 листопада 2015 року був відсутній на роботі.

Окрім того, згідно наданого Тернопільським обласним управлінням лісового та мисливського господарства додаткового (уточнюючого) табелю обліку робочого часу за листопад 2015 року, відсутня інформація про перебування ОСОБА_1 на роботі 30 листопада 2015 року. Листки непрацездатності на ім'я ОСОБА_1 за період з 16 по 30 листопада 2015 року до Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства не надавались. Зазначене свідчить про відсутність ОСОБА_1, на той час начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, на роботі без поважних причин.

Також звертає увагу суду на те, що інформацію про відсутність колишнього начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1 на роботі з 19 жовтня по 30 жовтня 2015 року, Державне агентство лісових ресурсів України отримало із листа Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 07 квітня 2016 року № 01-2/299.

Відтак, апелянт вважає, що оскаржувані накази є законними та обґрунтованими, винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що наказом Держлісагентства від 31.01.2013 року № 52 «Про переведення начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1» звільнено ОСОБА_1 31.01.2013 року з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства в порядку переведення до новоутвореного Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства за п.5 ст.36 КЗпП України. ОСОБА_1 призначено з 01.02.2013 року в порядку переведення на посаду новоутвореного Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, як такого, що перебуває у кадровому резерві, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Згідно листа Держлісагентства від 18 серпня 2015 року № 10-07/1/6030-15 ОСОБА_1 погоджено надання відпустки на 59 календарних днів, про що Тернопільським обласним управлінням лісового та мисливського господарства видано наказ від 18 серпня 2015 року № 29-В/К. Днем виходу на роботу після закінчення відпустки мало бути 19 жовтня 2015 року.

11.01.2016 року наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 2-К «Про звільнення з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1.» ОСОБА_1 - начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства звільнено із займаної посади 11.01.2016 року за нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності за пунктом 5 статті 40 Кодексу законів про працю України. Підставою звільнення стали листи тимчасової непрацездатності ОСОБА_1

Однак, 07 квітня 2016 року до Держлісагентства надійшов лист Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 07 квітня 2016 року № 01-2/299 з якого було встановлено, що ОСОБА_1 з 19 жовтня по 30 листопада 2015 року був відсутній на роботі.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 175-к від 07 квітня 2016 року «Про зміну формулювання причин звільнення» внесено зміни до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 11.01.2016 року № 2-К «Про звільнення з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1.» виклавши формулювання причини звільнення в наступній редакції: «ОСОБА_1 - начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства звільнити із займаної посади 11.01.2016 року за прогул без поважних причин (відсутність на роботі в період з 14 по 30 листопада 2015 року, крім вихідних днів 21,22,28,29 листопада) за пунктом 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оскільки під час перебування у вказаній відпустці ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, то в відповідно до пункту 1 частини 2 статті 80 Кодексу законів про працю України щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Окрім того суд першої інстанції вважає, що 30.11.2015 року позивач приступив до роботи, що підтверджується наказом Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 30 листопада 2015 року № 66 «Про надання допомоги лісогосподарським підприємствам у відведенні лісосічного фонду 2016 року», підписаного начальником управління ОСОБА_1, завізованими позивачем листами «Щодо взаємодії поліції та державної лісової охорони з питань забезпечення охорони хвойних насаджень у передноворічний період 2016 року», «Щодо забезпечення охорони лісів, на території яких проводяться заходи з підготовки Збройних Сил України, від незаконних рубок», довідкою про нарахування та виплату заробітної плати згідно табелю робочого часу за листопад 2015 року (без уточнюючого) № 01-2/352 від 28.04.2016 року.

Суд першої інстанції зокрема дійшов висновку, що додатковий (уточнюючий) табель обліку робочого часу за листопад 2015 року Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства було складено на початку грудня 2015 року, тому при прийнятті спірного наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 11.01.2016 року № 2-К «Про звільнення з посади начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1.» відповідачу Державному агентству лісових ресурсів України було відомо про можливий прогул 30.11.2015 року. Суд дійшов висновку, що оспорюванні накази є незаконними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Досліджуючи прогул позивача без поважних причин, а саме відсутність на роботі в період з 14 по 30 листопада 2015 року, крім вихідних днів 21, 22, 28, 29 листопада, суд першої інстанції зазначив, що згідно наказу Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 18.08.2015 року № 29-В/К «Про надання основної щорічної відпустки ОСОБА_1.» відповідно до ст.26 Закону України «Про відпустки» позивач вибув у відпустку строком на 59 календарних днів із 19.08.2015 року по 18.10.2015 року включно, враховуючи погодження Держлісагенства України № 10-07/1/6030-15 від 18.08.2015 року. Відтак вважає, що позивач правомірно, після закінчення лікування продовжив перебування у відпустці з 14.11.2015 року по 29.11.2015 року. Суд першої інстанції зазначив, що відсутність ОСОБА_1 на роботі з 16.11.2015 року по 29.11.2015 року не може вважатися прогулом, оскільки позивачу на вказаний період була продовжена відпустка у зв'язку з його тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 80 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону України «Про відпустки» (частина четверта статті 80 Кодексу законів про працю України, частина четверта статті 11 Закону України «Про відпустки»).

Аналізуючи наведені норми колегія суддів вважає, що працівник не може на свій розсуд вирішувати питання про перенесення або продовження відпустки на період, безпосередньо на наступний день за днем припинення дії тимчасової непрацездатності або вважати, що продовження відпустки відбувається автоматично.

21.08.2015 року Державним агентством лісових ресурсів України було видано наказ №398-К про тимчасове покладення виконання обов'язків начальника Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства на ОСОБА_4

Підставою видачі такого наказу стали: заява ОСОБА_1 від 17.08.2015 року (заява про надання відпустки); лист Державного агентства лісових ресурсів України від 18.08.2015 року №10-07/1/6030-15 (погодження відпустки); наказ Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 18.08.2015 року №29-В/К (наказ про надання основної щорічної відпустки); заява ОСОБА_4 від 21.08.2015 року (заява про згоду на тимчасове виконання обов'язків).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з листа Тернопільського обласного управління лісового та промислового господарства № 01-2/451 від 24.06.2016 року ОСОБА_1 з 18 жовтня 2015 року до Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства не звертався з жодними заявами чи клопотаннями про вихід на роботу після відпустки не звертався. Повідомлень про перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 18.10.2015 року по 17.11.2015 року не було жодних, відтак табель обліку робочого часу працівником, відповідальним за його складання і головним спеціалістом з кадрової роботи був заповнений без жодних підтверджуючих документів, в якому з 01.10.2015 року по 18.10.2015 року включно, ОСОБА_1 перебуває у відпустці, а з 19.10.2015 року по 31.10.2015 року включно на лікарняному.

В судовому засіданні встановлено, що Державним агентством лісових ресурсів, Тернопільським обласним управлінням лісового та мисливського господарства не видавалось жодних наказів про продовження або перенесення відпустки ОСОБА_1 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю під час відпустки.

Також слід зазначити, що при виході на роботу, в перший день після відпустки, ОСОБА_1, згідно Положення про Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства, а також Положення Держлісагентства України, повинен був би повідомити Держлісагентство України, а також видати наказ про те, що він приступає до своїх прямих обов'язків начальника управління.

Відтак, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 самовільно продовжив відпустку у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю в період з 16.11.2015 року по 29.11.2015 року, таким чином відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП вчинив прогул без поважних причин.

Аналогічну позицію висловив Вищий адміністративний суду в ухвалі від 24 березня 2015 року (справа №2а/2370/3633/12) в якій зазначив, що «настання обставин, зазначених у цих нормах не означає, що працівник може на свій розсуд вирішувати питання про перенесення або продовження відпустки на період, безпосередньо наступний за днем припинення дії цих обставин. При продовженні або перенесенні відпустки, якщо тимчасова непрацездатність наступила під час її використання, невикористана частина відпустки по закінченню тимчасової непрацездатності не використовується працівником на свій розсуд, а має бути надана працівнику за погодженням сторін. При цьому ця частина відпустки надається працівнику шляхом видання відповідного наказу».

Також наведена позиція зазначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2012 року (справа № К-9815/09-С) в якій зазначається, що «…з наведених вимог закону вбачається, що продовження невикористаної частини щорічної відпустки через хворобу працівника під час відпустки не відбувається автоматично, а необхідно звернутися з відповідною заявою та надати листки непрацездатності, що підтверджують перебування на лікуванні під час відпустки й вирішити питання щодо продовження відпустки».

Колегія суддів приймає до уваги доводи Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства, що Листок непрацездатності виданий Рівненським обласним спеціалізованим диспансером радіоактивного захисту населення від 02.10.2015 року серії АГФ № 052129 надійшов і був зареєстрований в Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства 03.11.2015 року. При цьому на ньому відсутні відбитки штампу відділу кадрів вказаної установи, яким засвідчені інші лікарняні листки, що долучені до матеріалів справи. Листок непрацездатності виданий Бучацькою ЦКРЛ від 15.10.2015 року серії АВС № 895592 містить інформацію про реєстрацію в Тернопільському обласному управлінні лісового та мисливського господарства 17.11.2015 року, та на якому відсутній відбиток штампу відділу кадрів. Листок непрацездатності виданий Бучацькою ЦКРЛ від 09.11.2015 року серії АВС № 895674 надійшов і був зареєстрований в Тернопільське обласне управління лісового та мисливського господарства 17.11.2015 року. Управління також зазначає, що оскільки лікарняні листки непрацездатності здавались несвоєчасно, тому табель обліку робочого часу і додатковий табель обліку робочого часу за жовтень місяць 2015 року були складені без підтверджуючих документів (листків непрацездатності) працівниками управління, зважаючи на статус ОСОБА_1, як начальника управління.

Наведені обставини повністю заперечують інформування позивача про перебуванні на лікуванні, оскільки така інформація повинна була зазначатись ще 03.11.2015 року - датою заповнення інформації про перебування на лікуванні позивача в період з 21.09.2015 року по 02.10.2015 року, що не відповідає змісту відомостей, що містяться в табелі обліку робочого часу за період жовтень, листопад 2015 року.

Реєстрація лікарняного листка, виданого Бучацькою ЦКРЛ від 15.10.2015 року серії АВС № 895592 та листка непрацездатності, виданого Бучацькою ЦКРЛ від 09.11.2015 року серії АВС № 895674 лише 17.11.2015 року також є додатковим доказом відсутності позивача на робочому місці та підтвердженням факту прогулу. Позивач та його представник у судовому засіданні підтвердили про вихід на роботу після закінчення дії лікарняного листка з 16.11.2015 року, а враховуючи те, що станом на 16.11.2015 року адміністрації не було відомо про факт лікарняних листків та заяв про продовження періоду відпустки, відсутні докази погодження продовження відпустки відповідним відомством, колегія суддів вважає, що факт прогулу мав місце у період з 16.11.2015 року по 29.11.2015 року.

Судом першої інстанції на підтвердження перебування позивача на робочому місці 30.11.2015 року взято до уваги довідку про нарахування на виплату заробітної плати згідно табелю робочого часу за листопад 2015 року № 01-2/352 від 28.04.2016 року, проте слід зазначити, що вказана довідка була видана без урахування уточнюючого табелю за листопад 2015 року.

Відповідно до довідки № 01/2/425 від 10.06.2016 року наданої Державному агентству лісових ресурсів України заробітна плата, допомога з тимчасової непрацездатності і інші виплати працівникам управління, в тому числі ОСОБА_1 за другу половину листопада 2015 року нараховано, згідно табелю обліку робочого часу 25.11.2015 року (платіжна відомість №41 від 25.11.2015 року і заявка № 25 на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки).

Згідно додаткового (уточнюючого) табелю обліку робочого часу за листопад 2015 року виявлено зайво нараховану заробітку плату ОСОБА_1 за листопад 2015 року в сумі 331 грн. 83 коп.».

Колегія суддів погоджується із твердженням апелянта, що суд першої інстанції безпідставно послався на довідку про нарахування на виплату заробітної плати згідно табелю робочого часу за листопад 2015 року № 01-2/352 від 28.04.2016 року, як доказ перебування позивача на робочому місці, оскільки первісно оцінюючи табель робочого часу за листопад 2015 року не звернув увагу, що до вказаного табелю вносились зміни, а саме в уточнюючому табелю робочого часу за листопад 2015 року. Та безпідставно не взято до уваги долучений до матеріалів справи додатковий (уточнюючий) Табель обліку робочого часу за листопад 2015 року, оскільки з даного табелю вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 30.11.2015 року.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується факт виходу позивача 30.11.2015 року на роботу, зокрема наказом Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 30 листопада 2015 року № 66 «Про надання допомоги лісогосподарським підприємствам у відведенні лісосічного фонду 2016 року», підписаного начальником управління ОСОБА_1, завізованими позивачем листами «Щодо взаємодії поліції та державної лісової охорони з питань забезпечення охорони хвойних насаджень у передноворічний період 2016 року», «Щодо забезпечення охорони лісів, на території яких проводяться заходи з підготовки Збройних Сил України, від незаконних рубок».

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний наказ Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 30 листопада 2015 року № 66 «Про надання допомоги лісогосподарським підприємствам у відведенні лісосічного фонду 2016 року» не був зареєстрований в книзі реєстрації наказів, як передбачено Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади», яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 1242 від 30.10.2011 року.

Суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про те, що сам факт реєстрації не спростовує прийняття наказу за вказаний день. Крім цього, на вказаному наказі відсутня печатка Тернопільського управління лісового та мисливського господарства, що не може достовірно підтверджувати, що вказаний наказ видавався.

Щодо вищезазначених листів, на які покликається суд першої інстанції, як на підтвердження присутності позивача на роботі, слід зазначити, що такі листи не можуть свідчити про те, що позивач 30.11.2015 року приступив до роботи, оскільки з останніх не вбачається, хто саме здійснив візування листів, а також на даних листах відсутній номер та дата його видачі. Крім цього, лист містить відсутність повного найменування органу який видав вказаний лист та юридичну адресу органу, що не може вважатись як допустимий та належний доказ.

Аналізуючи матеріали справи, доводи позивача та відповідачів, також встановлено, що Державному агентству при винесенні наказу не було відомо про те, що ОСОБА_1 був відсутній 30.11.2015 року на робочому місці.

В наказі №175-К від 07.04.2016 року «Про зміну формулювання причин звільнення» зазначено, що підставою для видачі такого наказу стали: лист Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства від 07.04.2016 року №01-2/299 та додатковий (уточнюючий) табель обліку робочого часу за листопад 2015 року Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства. А тому, відповідачу Державному агентству лісових ресурсів України стало відомо про відсутність ОСОБА_1 в період з 16.11.2015 року по 30.11.2015 року лише 07.04.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 КЗпП, дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Враховуючи всі обставини справи та оцінюючи надані сторонами докази, слід дійти висновку, що Державне агентство лісових ресурсів України правомірно та в межах строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме в місячний строк з моменту виявлення та не пізніше шести місяців з моменту вчинення проступку притягнуло ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного агентства лісових ресурсів України задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.05.2016 року по справі № 819/90/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 04.07.2016 року.