Справа № 592/4984/16-а
Суддя: Бичков І. Г.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №592/4984/16-а
Провадження №2-а/592/196/16
УХВАЛА

про відстрочення сплати судового збору

04 липня 2016 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду міста Суми Бичков І. Г. , розглянувши клопотання директора департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі за адміністративним позовом Управляння соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення тимчасової державної допомоги, -

В С Т А Н О В И В :

25.05.2016 року начальник управління соціального захисту населення Сумської міської ради ОСОБА_1 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення тимчасової державної допомоги, в якому вона просила під час підготовки справи до розгляду в порядку ч. 4 ст. 11, ч. 2 ст. 69 , ч. 5 ст. 71 КАС України вжити заходів по зясуванню РНКОПП відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом витребування від уповноваженого субєкта відповідної інформації. 2. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь управління соціального захисту населення Сумської міської ради суму позову в розмірі 32677 (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят сім) грн. 50 коп. . 3. У разі відсутності в судовому засіданні представника управління справу розглянути без його участі (вхідний № 18195/16 від 25.05.2016 року) (а. с. 2 4) .

10.06.2016 року начальник департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради ОСОБА_1 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про відстрочення сплати судового збору, в якому вона зазначила про те, що відповідно до системного аналізу ст. ст. 55, 129 Конституції України, ст. ст. 6, 7 КАС України, судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану, що відповідає гарантуванню принципу рівності. Згідно з ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про судовий збір , враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Отже, визначальним для прийняття судом рішення про відстрочення сплати судового збору є надання належних та допустимих доказів відсутності відповідних бюджетних асигнувань на момент звернення з позовною заявою. З огляду на вищевикладене вона повідомила про те, що департаменту на червень 2016 року на сплату судового збору виділено 10000,00 грн. (довідка про зміни до плану асигнувань загального фонду бюджету на 2016 рік додається, КЕКВ 2800) , однак зазначені кошти були використані на початку місяця при предявленні адміністративних позовів. На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 1 ст. 88 КАС України, ст. 8 Закону України Про судовий збір , п. 31 Постанови Пленуми Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах , вона просила відстрочити департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради сплату судового збору при предявленні до суду позову до ОСОБА_2 про стягнення тимчасової державної допомоги в сумі 32677 грн. 50 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Додаток: довідка про зміни до плану асигнувань загального фонду бюджету на 2016 рік (вхідний № 20120 від 10.06.2016 року) (а. с. 83, 84) .

Розглянувши зазначене клопотання, дослідивши додані документи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Тобто дана стаття передбачає випадки відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від судових витрат. Внаслідок незадовільного майнового стану сторони суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат або звільнити від їх оплати, відстрочити чи розстрочити їх сплату. Ця норма стосується будь-яких судових витрат, тобто судового збору і витрат, повязаних з розглядом справи. Відстрочення це перенесення строку виконання обовязку сторони щодо сплати судових витрат на інший час. Умовою відстрочення сплати судових витрат є майновий стан сторони. В даній статті не йдеться про те, який саме майновий стан мається на увазі. Однак логічно, що це питання постає у разі, коли майновий стан особи є таким, що утруднює виконання цього обовязку у повному обсязі у встановлений законом строк. Іншими словами, суд вправі постановити відповідну ухвалу враховуючи незадовільний майновий (матеріальний) стан сторони. Водночас, суд повинен враховувати також інші поважні причини неможливості сплатити судові витрати, зокрема відсутність спеціальних бюджетних призначень на ці цілі. Зазначені обставини повинні підтверджуватися відповідними засобами доказування. Дана стаття не містить обмежень для її застосування в залежності від того хто є стороною у справі фізична чи юридична особа. Враховуючи дію принципу змагальності, суд не вправі вирішувати питання про відстрочення сплати судових витрат з власної ініціативи. ОСОБА_3 питання можуть поставити перед судом позивач або його представник шляхом подання відповідного обґрунтованого клопотання. ОСОБА_3 питання може ставити і відповідач у разі подання ним клопотання, повязаного з відповідними витратами. У клопотанні сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та подати суду відповідні докази. Такими доказами можуть бути документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами, наприклад, за комунальні послуги; документи про стягнення заборгованості з позивача в межах виконавчого провадження; документи про наявність утриманців тощо. Клопотання подається разом з позовною заявою або викладається в прохальній частині позовної заяви. В іншому випадку у суду не буде підстав для зменшення розміру, звільнення від сплати, відстрочення чи розстрочення сплати судових витрат і він зобовязаний буде залишити позовну заяву без руху. Дана стаття передбачає можливість відстрочення сплати судових витрат на визначений строк, тому його слід визначати в ухвалі. Строк може бути визначений вказівкою на певну подію, яка повинна неминуче настати (ч. 2 ст. 101 КАС) , зокрема, до ухвалення судового рішення у справі. ОСОБА_3 строк є процесуальним строком і може бути продовжений судом.

Згідно ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою. Особи, які беруть участь у справі, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України Про судовий збір , враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору № 2 від 05.02.2016 року, Пленум Вищого адміністративного суду України постановив рекомендувати суддям адміністративних судів Аналіз практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору від 05.02.2016 року враховувати під час ухвалення рішень у справах відповідної категорії.

Із змісту листа Вищого адміністративного суду України Аналіз практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору від 05.02.2016 року вбачається, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Аналогічні положення містить частина перша статті 88 КАС України. Як показує судова практика, при зверненні до суду із заявою про відстрочення або розстрочення сплати судового збору особа повинна додати до такої заяви належні документи на підтвердження факту відсутності відповідних коштів (бюджетних асигнувань) для сплати судового збору. Водночас відсутність таких доказів чи їх неналежність є підставою для відмови в задоволенні заяви про відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Із змісту додатку до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір № 2 від 23.01.2015 року довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами Закону України Про судовий збір вбачається, що ст. 87 КАС України визначено, що судовий збір разом з витратами, повязаними з розглядом справи, належить до судових витрат. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До набрання чинності таким законом порядок сплати і розміри судового збору визначалися за правилами, встановленими п. 3 розд. VIII КАС України. У звязку з таким врегулюванням окреслених відносин Верховна Рада України прийняла ОСОБА_3 про судовий збір, який набрав чинності 1 листопада 2011 року. ОСОБА_3 визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Водночас сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. З огляду на це адміністративні суди зобовязані забезпечити доступ до суду з неухильним дотриманням вимог Закону про судовий збір, у тому числі й щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Відстрочення та розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати особи, яка через важкий майновий стан не може його сплатити, направлено на забезпечення доступності до правосуддя та реалізацію права таких осіб на судовий захист. Відповідно до ст. 8 Закону про судовий збір враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Ця норма кореспондується з нормою ч. 1 ст. 88 КАС України. Їх аналіз показує, що єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є майновий стан заявника. Обґрунтування повязаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу. Аналіз судової практики дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Аналіз справ, направлених місцевими судами для узагальнення, свідчить, що питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати суди вирішують ухвалою про відкриття провадження у справі. Також має місце вирішення цих питань окремим судовим рішенням. Останній порядок є правильним з огляду на вимоги ст. 98 КАС України. Згідно з цією статтею суд вирішує питання щодо судових витрат постановою або ухвалою суду. Особи, які беруть участь у справі, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів. Ухвала про відкриття провадження у справі не є предметом оскарження. Для забезпечення особі права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду з приводу відстрочення та розстрочення сплати судового збору необхідно викладати окремим документом. У разі коли це питання вирішено ухвалою про відкриття провадження у справі, апеляційний чи касаційний суд повинен забезпечити право особи на оскарження такого рішення. Скарга на ухвалу про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати є обєктом справляння судового збору в разі її оскарження в апеляційному або касаційному порядку. Враховуючи майновий стан скаржника, суд апеляційної (касаційної) інстанції може своєю ухвалою звільнити його від сплати судового збору за цю ухвалу (ч. 1 ст. 88 КАС України) .

Крім того, суд бере до уваги положення п. п. 52, 53, 55, 57 рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland) , із змісту яких вбачається, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подавати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав та обовязків. Таким чином, це положення, яке містить у собі право на суд , з якого випливає право доступу до суду, тобто право порушувати провадження у суді в цивільних справах, становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, закладених у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такі характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено. І в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду (дивись, серед багатьох інших авторитетних джерел, рішення Суду Голдер проти Сполученого Королівства від 21 січня 1975 року, серія А, № 18, с. 18, п. 34 (у кінці) та 35 36; і Z та інші проти Сполученого Королівства № 29392/95 ECHR 2001 - ..., п. 91 93) . Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх цивільних прав та обовязків , п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом (дивись Голдер проти Сполученого Королівства і Z та інші проти Сполученого Королівства , рішення суду, цитовані вище, там само; та Ейрі проти Ірландії , рішення від 9 жовтня 1979 року, серія А, № 32, с. 14 15, п. 26) . Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (дивись, наприклад, рішення суду від 10 липня 1998 року у справі компанії Тіннеллі та сини, Лтд. та ін. і Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства , Reports 1998-IV, с. 1660, п. 72) . Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод має на меті гарантію не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав, які є практичними й ефективними. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (дивись рішення від 28 жовтня 1998 року у справі Ейрі проти Ірландії , цитоване вище, там само, п. 24; та Аїт-Мугуб проти Франції, Reports 1998-VIII, с. 3227, п. 52) .

Крім того, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Із змісту п. п. 1, 24, 29 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015 року) , вбачається, що, ураховуючи положення п. 1 ст. 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland) ) , сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. У звязку із цим при здійсненні правосуддя суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення судових витрат) , у чіткій відповідності до Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір , а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку. Закон № 3674-VI не передбачає можливості зменшення ставки судового збору за подання апеляційної чи касаційної скарги у звязку з тим, що судове рішення оскаржується лише в частині відстрочення виконання рішення. Відповідно до ст. 8 Закону № 3674-VI єдиною підставою для відстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сімї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сімї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо) . Клопотання про відстрочення сплати судового збору може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. В ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. Суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону № 3674-VI, з власної ініціативи. У разі відстрочення сплати судового збору суд повинен зазначити в ухвалі (про відкриття провадження чи в іншій) конкретний строк (строки) сплати судового збору, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. У разі перенесення цієї дати (у звязку з відкладенням розгляду справи або з інших причин) при наявності такого клопотання може бути продовжено й строк (строки) , на який відстрочено сплату судового збору, про що судом зазначається у відповідній ухвалі. Якщо строк (строки) , на який (які) судом було відстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути несплачену суму судового збору при ухваленні судового рішення. У разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Суд вправі застосувати щодо одного й того самого заявника і за однією й тією ж його заявою (скаргою) як відстрочення, так і розстрочення сплати судового збору, або зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати. Зазначені дії можуть мати місце у різній послідовності або в сукупності.

Із змісту п. п. 10, 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання практики застосування Закону України Про судовий збір № 10-1386/0/4-12 від 27.09.2012 року вбачається, що відповідно до ст. 8 Закону України Про судовий збір суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі; зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування повязаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладається на заінтересовану сторону. Ч. 1 ст. 8 Закону передбачена можливість, зокрема, відстрочення судом сплати судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З наданих суду начальником департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради ОСОБА_1 документів, а саме: з копії довідки про зміни до плану асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету № 124 від 04.04.2016 року вбачається, що позивач управління соціального захисту населення Сумської міської ради є органом місцевого самоврядування, який фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, є неприбутковою бюджетною установою. За змістом ст. ст. 7, 23, 116, 119, 121 Бюджетного кодексу України витрачання коштів здійснюється виключно за цільовим призначенням, визначеним кошторисом, а за нецільове використання коштів передбачена кримінальна відповідальність. Згідно вказаній довідці департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради визначений незначний (мізерний) розмір бюджетних асигнувань у кошторисі на 2016 рік за кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ) 2800 Інші поточні видатки , а саме: на травень 2016 року виділено 10000 грн. , на червень 2016 року виділено 10000 грн. , на липень 2016 року виділено 10000 грн. . Вказане свідчить про незадовільне фінансування бюджетної установи та про недостатність відкритих бюджетних асигнувань необхідних для сплати позивачем судового збору за подання адміністративного позову.

Таким чином, вищезазначене свідчить про те, що майновий стан позивача департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради є таким, що унеможливлює виконання ним обовязку із сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 88, 98 КАС України; ст. 8 Закону України Про судовий збір № 3674-VI від 08.07.2011 року (із змінами і доповненнями) , -

У Х В А Л И В :

Клопотання директора департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі за адміністративним позовом Управляння соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення тимчасової державної допомоги, задовольнити.

Відстрочити департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради сплату судового збору при предявленні ним до суду адміністративного позову до ОСОБА_2 про стягнення тимчасової державної допомоги, до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвала про відстрочення сплати судового збору може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення (ухвалу) . Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя І.Г. Бичков