Справа № 815/6248/15
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6248/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, в якому просив суд:

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 17 березня 2014 року ПВ № 42513924 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 29 липня 2014 року ПВ № 44120333 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 03 листопада 2014 року ПВ № 44120333 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

Постановою від 23 грудня 2015 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Одеський окружний адміністративний суд в повному обсязі задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1.

Не погоджуючись з постановою суду, відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не є належним відповідачем по справі відповідно до приписів Закону України «Про державну виконавчу службу», посилаючись, при цьому, на постанову Пленуму ВАСУ № 3 від 12.12.2010 року (із змінами та доповненнями).

Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував того, що чинним законодавством визначений вичерпний перелік підстав скасування заходів примусового виконання при завершенні виконавчого провадження, як і не враховано того, що стягувач має право повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, а скасування заходів примусового виконання призведе до порушення його законних прав та інтересів.

ОСОБА_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що 15.11.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на майнові права на номера-апартаменти з кухнею за будівельними номерами АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_1 на підставі договору про інвестування від 12.01.2006р. №ГП/Р-84.

Суд першої інстанції встановив, що 13.03.2014р. стягувачем до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області подана заява від 25.02.2014р. №994 щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса, за результатами розгляду якої 17.03.2014р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №42513924.

Суд першої інстанції встановив, що під час здійснення примусового виконання зазначеного виконавчого документу головним державним виконавцем винесено постанову від 17.03.2014р. про накладення арешту на все нерухоме майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою головного державного виконавця від 26.06.2014р. ВП №42513924 стягувачу повернутий виконавчий документ без виконання, на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем ПАТ «КБ «НАДРА» не виконано вимог державного виконавця щодо авансування витрат на проведення виконавчих дій.

Суд першої інстанції, також, встановив, що 21.07.2014р. стягувачем до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області подана заява від 17.07.2014р. №3657 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, за результатами розгляду якої 22.07.2014р. відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44120333. В рамках здійснення примусового виконання зазначеного виконавчого документу ВП №44120333 старшим державним виконавцем винесено постанову від 29.07.2014р. про накладення арешту на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постанову від 03.11.2014р. про накладення арешту на майнові права на номера-апартаменти з кухнею за будівельними номерами АДРЕСА_1, майнові права на які належать ОСОБА_1 на підставі договору про інвестування від 12.01.2006р. №ГП/Р-84 та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою старшого державного виконавця від 25.12.2014р. в рамках ВП №44120333 стягувачу повернутий виконавчий документ без виконання, на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем ПАТ «КБ «НАДРА» не виконано вимоги державного виконавця щодо авансування витрат на проведення виконавчих дій.

Суд першої інстанції, з посиланням на ч.1 ст.6, ст.ст. 55, 57 Закону України «Про виконавче провадження», дійшов висновку про необхідність скасування постанов відповідача про накладення арешту на нерухоме майно та майнові права ОСОБА_1 і заборону на їх відчуження ВП №42513924 від 17.03.2014р., ВП №44120333 від 29.07.2014р., ВП №44120333 від 03.11.2014р., оскільки на час отримання позивачем повідомлення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. від 12.10.2015р. №125/01-16 щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії відносно належного йому нерухомого майна, вже не існувало виконавчого провадження, за яким було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 і здійснена заборона на його відчуження, тобто відпала підстава, визначена ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», необхідна для застосування арешту - забезпечення реального виконання виконавчого документу.

Суд першої інстанції зазначив, що набуття позивачем права власності на номера-апартаменти з кухнею за будівельними номерами АДРЕСА_1, на підставі інвестиційного договору від 12.01.2006р. №ГП/Р-84, є визначеною ч.1 ст.19 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності за позивачем.

За висновками суду першої інстанції, наявність заборони державного виконавця для здійснення такої реєстрації (постанов про накладення арешту на нерухоме майно та майнові права позивача і заборону на їх відчуження ВП №42513924 від 17.03.2014р., ВП №44120333 від 29.07.2014р., ВП №44120333 від 03.11.2014р.) є порушенням прав ОСОБА_1, як власника нерухомого майна, у зв'язку з чим вимоги позову підлягають задоволенню повністю шляхом скасування спірних постанов, оскільки відпали підстави, для забезпечення яких вони виносилися.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Предметом спору є правомірність постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 17 березня 2014 року ПВ № 42513924, від 29 липня 2014 року ПВ № 44120333 та від 03 листопада 2014 року ПВ № 44120333 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Суд першої інстанції, при наданні правової оцінки законності спірних постанов, серед іншого, дійшов висновку, що відповідач - відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області, на підставі ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.5 цього ж Закону здійснює повноваження щодо виконання судових рішень, а тому позивач може оскаржити до суду його рішення в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що позов пред'явлений ОСОБА_1 до не належного відповідача.

Відповідно до ст.181 КАС України відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Визначаючи відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області належним відповідачем суд першої інстанції помилково послався на приписи ст. ст. 2 та 5 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, в той час як Закон України «Про державну виконавчу службу» визначає основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, органами державної виконавчої служби є:

1. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

2 Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

3. Районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Таким чином, по цій справі відповідачем може бути лише управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області у зв'язку з тим, що структурний підрозділ органу державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - не визначений Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійний орган державної виконавчої служби, що виключає можливість його участі як відповідача у цій справі.

Аналогічний висновок викладений і у п. 11 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.12.2010 року.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції, визначивши належним відповідачем відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області допустив помилкове застосування норм матеріального права.

За правилами статті 52 КАС України суд першої інстанції може здійснити заміну первинного відповідача на належного або залучати належного відповідача як другого відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.196 КАС України апеляційний розгляд здійснюється за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей встановлених главою 1 розділу IV КАС України.

Головною особливістю є те, що апеляційна інстанція не розглядає справу з початку, а переглядає рішення суду першої інстанції, тобто публічно-правовий спір вже вирішено.

Оскільки стаття 52 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Таким чином, апеляційному перегляду підлягає справа, відповідачем по якій є неналежний орган, та в якій публічно-правовий спір вже вирішено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 має бути відмовлено, так як відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області не є органом державної виконавчої служби, до якого можуть бути заявлені позовні вимоги, відповідно до ст.3 Закону України «Про державну виконавчу службу».

Апеляційний суд вважає, що оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, зокрема, щодо розгляду справи відносно неналежного відповідача, тому, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, це є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати понесені апелянтом у вигляді сплати судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 69-72, 94, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст.202, ст.ст. 207, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 17.06.2016 р.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець