Справа № 810/5623/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року м. Київ №810/5623/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМТРЕЙД" до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСІМТРЕЙД" з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів №100000011/2015/000165/1 від 11.11.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що визначення відповідачем митної вартості товарів за другорядним методом визначення митної вартості, а саме за ціною договору щодо ідентичних товарів є безпідставним, оскільки позивачем були надані всі передбачені законодавством документи на підтвердження правильності обчислення митної вартості за ціною договору, які були у нього в наявності для застосування першого методу визначення митної вартості товарів.

Відповідач позов не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях та зазначив, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості під час митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а на пропозицію митного органу надати такі документи останні не були надані, а тому відповідач прийшов до висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості, а митна вартість товару була визначена із застосуванням методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Представник позивача у судовому засіданні по справі 24.12.2015 адміністративний позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.12.2015 проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання по справі 09.02.2016 сторони не зявились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином та завчасно.

09.02.2016 представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Протокольною ухвалою суду від 09.02.2016 постановлено здійснювати подальший розгляд адміністративної справи №810/5623/15 в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМТРЕЙД» (ідентифікаційний код юридичної особи 30307990, місцезнаходження юридичної особи: 07454, Київська область, Броварський район, село Требухів, вулиця Броварська, будинок 27А) є юридичною особою, зареєстроване 20.04.1999, а 07.12.2005 внесено запис №0013127 про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 26.10.2015 (т.1, а.с.131-137).

01.07.2005 року між ТОВ «ЕКСІМТРЕЙД» (Покупець) та Фірмою «Промінвест Юніон, ЛЛС» (м. Нью Йорк, США) укладено контракт №804-002 (далі «Контракт») (т.1, а.с.20-23).

Згідно з п. 1 Контракту продавець постачає покупцю товар згідно з додатками до даного контракту, які є невідємною його частиною.

Відповідно до пункту 3 Контракту ціна та загальна сума контракту вказується в доларах США; оплата здійснюється в доларах США за вказаними продавцем реквізитами; загальна вартість контракту складає 14000000 доларів США. До вартості контракту входить вартість упаковки та доставки.

Пунктом 4 контракту встановлено, що продавець постачає товар покупцю на умовах СІР Київ та/або DAF кордон України відповідно до Incoterms 2000; відправником товару може бути третя сторона; датою відвантаження вважається дата, вказана в товарно-транспортній накладній.

Положеннями пункту 7 Контракту встановлено, що продавець в праві застрахувати товар відповідно до умов поставки (п.4 Контракту).

Відповідно до пунктів 1 та 2 додаткової угоди №1 від 01.07.2008 до контракту №804-002 від 01.07.2005 товар постачається окремими партіями згідно з додатками до контракту, де вказується асортимент, кількість і ціна товару; загальна кількість товару, що постачається, складається із кількості всіх партій товару, поставлених покупцю згідно з додатками до контракту за період його дії (а.с.24-25).

Пунктом 4 вказаної додаткової угоди встановлено, що умови поставки уточнюються в додатках; строк поставки вказується в додатках.

Відповідно до додаткової угоди від 30.06.2001 до контракту №804-002 від 01.07.2005 продовжено дію контракту №804-002 від 01.07.2005 до 31.12.2015, а щодо грошових розрахунків до їх повного завершення (а.с.31-32).

Відповідно до додатку №1217 від 27.09.2015 до контракту №804-002 від 01.07.2005 сторони домовились про поставку товару: чай кенійський чорний ферментований байховий нефасований дрібний в мішках вагою 55 кг (STD 91/02), виробництва «L.A.B. International Kenya Limited», Кенія; обєм поставки: 1х40 контейнер: VSCU 940639-0; 460 мішків, 25300,00 кг НЕТТО, 25576,00 кг БРУТТО; загальна сума поставки 95381,00 доларів США з розрахунку: в мішках по 55 кг (STD 91/02) 460 мішків по ціні 3,77 USD за 1 кг; строк постачання з 30 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року (а.с.39).

У вищевказаному додатку №1217 до контракту зазначено, що ціни на товар, що постачаються згідно контракту включають вартість упаковки, маркування, перевезення та інші збори, що стягуються у звязку з виконанням контракту, за виключенням митних платежів та податку на додану вартість на території України.

Отримавши придбаний за названим Контрактом товар, позивач для його декларування подав до Київської міської митниці ДФС митну декларацію від 11.11.2015 № 100250001/2015/014777 на товар чай кенійський чорний ферментований байховий нефасований дрібний у мішках вагою 55 кг (STD 91/02) 460 мішків, для переробки в харчовій промисловості, чиста вага нетто: 25300,00 кг, виробництва «L.A.B. International Kenya Limited», країна виробництва Кенія (а.с.15-16).

Вартість товару визначена позивачем за першим методом (ціною контракту), задекларована вартість товару складає 95381,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ долару США до гривні на дату митного оформлення склало 2170998,89 грн., отже позивачем заявлено митну вартість за 1 кг товару на рівні 3,77 доларів США.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу пакет документів, передбачений ст. 335 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, про що вказано у митній декларації та картці відмови. Перелік наданих документів наведений у графі 44 митної декларації (коди документів затверджені наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» від 20.09.2012 № 1011), а саме до митної декларації було надано:

- контракт №804-002 від 01.07.2005 з додатковими угодами №1 від 01.07.2008, №2 від 08.07.2008, №3 від 01.02.2009, №4 від 30.12.2010, №5 від 30.06.2011, №6 від 20.04.2012, №7 від 28.08.2012, №8 від 11.06.2014, №9 від 15.11.2014, №11 від 22.12.2014 (коди 4100, 4103);

- додаток №1217 від 27.09.2015 до контракту №804-002 від 01.07.2005 (4103);

- інвойс №К468/2015 віл 27.09.2015 (3105);

- коносамент №MSCUKE910316 від 27.09.2015 (2761);

- СМR №5649 від 09.11.2015 (d2730);

- Сертифікат походження №408166 від 27.09.2015 (7001).

11.11.2015 засобами електронного повідомлення відповідач надіслав вимогу про надання додаткових документів №b4ad00df-8e6d-435a-a474-a81d5f54efle, в якій зазначено, що у звязку з тим, що подані до митного оформлення документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу та містять розбіжності, зокрема: 1) умовами поставки товару є СІР-Київ, а до митного оформлення не надано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 2) відповідно до пункту 5 доповнення №1 від 01.07.2008 до контракту від 01.07.2005 №804-002 «продавець надає покупцю копію експортної декларації», однак до митного оформлення не надано декларацію країни експорту, а тому відповідно до статті 53 Митного кодексу України просить протягом 10 календарних днів надати наступні додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 8) якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 9) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 10) за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (а.с.12).

Листом вих. №01-4774 від 11.11.2015 до митного оформлення на вимогу митного органу було надано копію митної декларації країни відправлення, а щодо інших документів позивач зазначив, що документи для визначення митної вартості чаю не містять розбіжностей чи підробок, які б вплинули на визначення числових значень митної вартості. Щодо страхування позивач зазначив, що умовами поставки СІР-Київ, згідно контракту №804-002 від 01.07.2005 не передбачено обовязкове страхування товару, страхові платежі не сплачувались, тобто дані платежі не входять до митної вартості товару, а тому не потребують підтвердження (а.с.13).

Крім того, у вказаному листі позивач зазначив, що надати інші додаткові документи на дану партію товару на даний момент позивач не має можливості.

За результатами перевірки митної декларації та додатково поданих документів, що підтверджують визначену митну вартість, Київська міська митниця ДФС в особі митного посту «Західний» прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 11.11.2015 №100000011/2015/000165/1 (а.с.7-8).

Отже, митний орган не погодився із заявленою митною вартістю товарів за ціною договору та визначив її методом визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів на рівні 4,22 USD/кг.

Київською міською митницею ДФС в графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» оскаржуваного рішення зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): документи, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме 1) умовами поставки товару є СІР-Київ, а до митного оформлення не надано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 2) відповідно до пункту 5 доповнення №1 від 01.07.2008 до контракту від 01.07.2005 №804-002 «продавець надає покупцю копію експортної декларації», однак до митного оформлення не надано декларацію країни експорту. Декларанту запропоновано надати (за наявності) протягом 10 календарних днів додаткові документи відповідно до ст.53 МКУ, однак декларант повідомив, що не має можливості надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

В якості фактів, які вплинули на коригування митницею в графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» вищенаведеного рішення про коригування митної вартості зазначено, що митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947), за результатами проведеного порівняння встановлено, що у органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо рівня митної вартості ідентичних товарів за вищими рівнями митної вартості. Крім того, органом ДФС проаналізовано інформацію, викладену в Бюлетні «Огляд цін Українського та світового товарних ринків», який видається ДП «Держзовнішінформ» №10 (228)2015 (актуальному на момент оформлення товару), в якому рівень вартості чаю на Кенійському чайному аукціоні значно перевищує рівень митної вартості, заявлений декларантом.

Також зазначено, що враховуючи неможливість застосування основного методу, митна вартість визначена із застосуванням методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, джерело інформації: митна декларація від 20.10.2015 №100250001/2015/13416 відповідно до якої товар імпортовано від того самого виробника, на тих саме комерційних умовах та оформлено за основним методом визначення митної вартості, тобто за ціною угоди.

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів Київською міською митницею ДФС видано Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення (а.с.9-11).

У зв'язку з відмовою Київської міської митниці ДФС у митному оформленні, позивач на підставі частини сьомої статті 55 Митного кодексу України здійснив заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію заявленого до митного оформлення товару за новою митною декларацією. Розмір переплати податків та зборів ТОВ «ЕКСІМТРЕЙД» після коригування митної вартості становив 82924,09 грн.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням, звернувся до суду з цим позовом про визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI (далі МК України) відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Частиною 1 ст. 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Положеннями частини 2 статті 52 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 1 ст. 53 МК України передбачено, що одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст.53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Закріплений в частині третій статті 53 МК України перелік умов, за яких можуть бути витребувані від декларанта додаткові документи, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню, а зазначення в дужках звороту «за наявності» вказує на уточнення переліку таких підстав. Аналізуючи зазначену правову норму, суд приходить до висновку, що декларант звільняється від обов'язку надавати зазначені в цій частині документи у разі їх відсутності, оскільки виникненню такого обов'язку кореспондує саме факт наявності у декларанта вказаних документів.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, декларант ТОВ «ЕКСІМТРЕЙД» разом з митною декларацією надав митному органу такі документи:

1) декларацію митної вартості;

2) зовнішньоекономічний контракт, додаткові угоди до нього та додаток;

3) інвойс на товар;

4) транспортний документ коносамент та міжнародну транспортну накладну СMR;

5) сертифікат походження;

Крім того, на додаткову вимогу органу позивачем надано копію митної декларації країни відправлення.

Як встановлено судом та слідує з п. 4 Контракту і товаросупровідних документів, зокрема, міжнародної транспортної накладної CMR та інвойсу, товар поставлявся на умовах CIP KIEV, згідно з Інкотермс 2000.

Відмовляючи позивачу в митному оформленні товару за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються), митний орган посилався на те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у звязку з ненадання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування; ненаданням декларації країни експорту; а також наявністю у митного органу інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару.

При цьому митний орган зазначив перелік вимог щодо надання додаткових документів: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 8) якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 9) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 10) за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

З наведеного слідує, що наявність сумніву митного органу в правильному визначенні заявленої митної вартості повязана із неподанням позивачем всіх додатково витребуваних документів. При цьому відповідачем був застосований метод визначення митної вартості товару за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Судом встановлено, що поставка товару відбувалась на умовах Інкотермс 2000 - CIP KIEV.

Згідно Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати від 01.01.2000 Інкотермс, що введені в дію з 01.01.2000, базисні умови поставки CIP CARRIAGE AND INSURANCE PAID TO (... named place of destination) ФРАХТ/ПЕРЕВЕЗЕННЯ ТА СТРАХУВАННЯ ОПЛАЧЕНО ДО (... назва місця призначення) означають, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим.

Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які додаткові витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки у вищезазначений спосіб. Однак за умовами терміна CIP на продавця покладається також обов'язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Отже, продавець зобов'язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески.

Відповідно до пункту 9.3 Інкотермс Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000) С-терміни вимагають від продавця укласти договір перевезення на звичайних умовах за свій власний рахунок. Тому пункт, до якого він повинен оплачувати транспортні витрати, обовязково має бути зазначений після С-терміна. За умовами термінів CIF i CIP продавець також повинен застрахувати товар і нести витрати щодо страхування.

Існують лише два терміни, пов'язані із страхуванням вантажу, як-от терміни CIF і CIP. Відповідно до них продавець зобов'язаний забезпечити страхування на користь покупця. В інших випадках сторони самі вирішують чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.

Оскільки продавець страхує угоду на користь покупця, він не знає точних вимог останнього. Відповідно до стандартних умов страхування вантажів Інституту лондонських страховиків, страхування може здійснюватися з "мінімальним покриттям" за умовами C, із "середнім покриттям" за умовами B і з "найбільш широким покриттям" за умовами A. Є також окремі випадки, коли покупець може захотіти одержати ще більший захист, ніж надається згідно вищезгаданих стандартних умов A, наприклад, страхування на випадок війни, повстань, громадських заворушень, страйків або інших робочих безпорядків. Якщо він бажає, щоб продавець забезпечив таке страхування, він повинний надати йому відповідні вказівки щодо того, в якому випадку продавець буде зобов'язаний, за наявності відповідних можливостей, забезпечити таке страхування (п. 9.3 Інкотермс).

З аналізу викладених правил Інкотермс вбачається, що якщо поставка товару здійснюється за правилами CIP, то обовязок по страхуванню товару обовязково, без будь-яких умов, покладено на продавця.

У контракті № 804-002 від 01.07.2005 у пунктах 4 і 7 сторони домовилися, що поставка відбувається за правилами Інкотермс 2000, а продавець вправі застрахувати товар згідно умовам поставки.

Враховуючи системний аналіз правил Інкотермс 2000 та Контракту № 804-002 від 01.07.2005 суд дійшов висновку, що застосування правил Інкотермс 2000 для продавця щодо страхування товару є обовязковим, адже це виходить з міжнародних норм торгівлі та перевезення товару за умовами CIP, а в разі його бажання, надається право додаткового страхування проданого товару, яке передбачено Контрактом й витрати по страхуванню товару в обох випадках несе лише продавець і сума, страхування, в обох випадках включається в суму вартості товару.

З декларації митної вартості, поданої декларантом до митного органу також вбачається, що витрати на страхування та інші складові у складі митної вартості не заявлялись, а митна вартість товару визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості (а.с.17).

Відповідно до п. 7 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті як витрати на страхування цих товарів.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що твердження митного органу про ненадання до митного оформлення страхових документів є безпідставними, адже визначені умови поставки товару передбачають обовязок саме продавця, а не покупця застрахувати товар, відтак витрати по страхуванню вже включені до ціни товару, тому вимоги щодо надання страхових документів на товар, а так само висновки відповідача про ненадання на додаткову вимогу митного органу цих документів є необґрунтованими.

Отже, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є не достатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ ЕКСІМТРЕЙД були надані усі наявні у нього документи, що підтверджували митну вартість товару і обраний метод визначення митної вартості товару. Надані відомості про визначення митної вартості товару базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для визначення митної вартості товару.

Щодо посилання відповідача на неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів та відповідно застосування другорядного методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Загальні положення визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, методи її визначення врегульовані статтями 57-64 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведеної норми слідує, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Крім того, законодавцем обмежене право відповідача на визначення митної вартості товару шляхом застосування другорядних методів, зокрема, відповідач має право застосувати послідовно другорядні методи тільки у випадку, якщо неможливо визначити митну вартість попереднім методом (ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України).

Частинами 4-8 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов'язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Стосовно посилань митного органу про те, що вимоги митного органу про надання додаткових документів виконані не в повному обсязі, суд звертає увагу на таке.

Відповідачем, в порушення ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України не доведено, що подані необхідні документи для підтвердження митної вартості містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час, Верховним Судом України в постанові від 17.06.2014 у справі №21-148а14 зазначено, що митні органи у випадку наявності обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої митної вартості товару мають право витребувати додаткові документи для перевірки правильності цієї вартості товару. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності або помилковості задекларованої митної вартості, а не всі документи. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості.

У листі позивача №01-4774 від 11.11.2015 було зазначено, що на прохання митного органу позивачем надано копію митної декларації країни відправлення, а про причини неподання певних додаткових документів, а саме - через їх відсутність у ТОВ «ЕКСІМТРЕЙД».

Суд зазначає, що відповідно до частини 3 ст. 53 МК України надання копії митної декларації країни відправлення для визначення митної вартості товарів передбачається лише у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином митна декларація країни відправлення є додатковим документом, який подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинна оцінюватися у комплексі з іншими документами, поданими позивачем, а наявність розбіжностей в умовах поставки товару в інвойсі та митній декларації країни відправлення не може безумовно свідчити про не підтвердження заявленої ціни товару позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 Митного кодексу України органи доходів і зборів вимагають від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на органи доходів і зборів, тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення митного контролю та встановлені цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 334 Митного кодексу України особи, зазначені у частині першій цієї статті, зобов'язані надавати органам доходів і зборів документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, в усній, письмовій та/або електронній формі.

Не містить будь-яких застережень щодо оформлення копії митної декларації країни відправлення й ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, пунктом 7 якої передбачено обовязок декларанта лише за відповідних умов надати додатковий документ копію митної декларації країни відправлення.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України.

Суд зазначає, що пункт 3.15 розділу 3 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» визначає, що митна служба вимагає представлення оригіналу декларації на товари і тільки мінімально необхідної кількості копій.

Державною митною службою України в своєму листі від 29.09.2009 №б/н до ОСОБА_1 підприємців при Кабінеті Міністрів України «Щодо постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2009 N 767 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», зазначено, що про неможливість подання навіть копії вантажної митної декларації країни відправлення повідомлено Держмитслужбу Представництвом України при Європейських Співтовариствах (лист від 20.08.09 № 3111/16-230-1791).

За повідомленням Представництва України при Європейських Співтовариствах, Європейською стороною проінформовано про неприйнятність застосування подібної практики відносно імпортерів країн-членів ЄС, у зв'язку з тим, що імпортер (мається на увазі резидент України):

по-перше, не є власником експортної декларації, вона належить експортерові та митним органам країни експорту, при цьому імпортер не має доступу до експортної декларації;

по-друге, з 1 липня 2009 року митними органами ЄС для оформлення приймається виключно електронні декларації, декларації в паперовому форматі не використовуються;

по-третє, якщо товари експортуються після режиму транзиту (залізниця, TIR), застосовується спрощена процедура митного оформлення у режимі експорт.

Зі змісту цього листа Державної митної служби України від 29.09.2009 б/н вбачається, що Європейська Комісія ще листом від 27.03.2008 наголосила, що вимога надання копії експортної вантажної митної декларації не відповідає міжнародним митним стандартам, сучасній митній практиці і може бути розглянута як торговельний бар'єр.

Крім того, суд звертає увагу й на те, що додаткові документи надаються на вимогу митного органу виключно у разі їх наявності у декларанта звертає увагу також Міністерство доходів і зборів України у консультації від 28.08.2013 №9921/6/99-99-24-02-04-25, яка була надана на запит компаній-членів Американської торговельної палати в Україні.

Однак при цьому, незважаючи на безпідставність вимоги відповідача подати декларацію країни відправлення товару, позивач подав митному органу таку декларацію, проте митний орган безпідставно не врахував цей факт і більше того в оскаржуваному рішенні послався на те, що така декларація країни відправлення позивачем не подана, що свідчить про формалізований характер розгляду поданих до митного оформлення документів і неврахування під час митного оформлення наданої на вимогу самого відповідача декларації країни відправлення.

Отже, відповідачем невизнання митної вартості, заявленої декларантом, та визначення митної вартості за іншим методом, відмінним від першого, здійснено не обґрунтовано, без посилання на документи, надані декларантом та причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості. А відтак, враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно наданих відповідачу документів разом із митною декларацією за оскаржуваним рішенням у Київської міської митниці ДФС не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має розбіжності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості митницею було застосовано другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Окрім того, суд зазначає, що обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на наявність інформації про те, що ідентичні товари було оформлено за вищою митною вартістю. Однак жодних законних підстав для витребовування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту митницею не зазначено.

Відомості з iнформацiйних баз даних Мiндоходiв мають лише допоміжний iнформацiйний характер при прийнятті митницею вiдповiдних рішень та з об'єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів i умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбiжнiсть мiж рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовiрнiсть даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару та довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.10.2014 по справі № К/800/39236/14 (Реєстраційний номер судового рішення згідно ЄДРСР №40927683).

Разом з цим, та обставина, що в ціновій базі даних є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не створює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Цінова база даних Міндоходів, правонаступником якого є ДФС, не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

З наявних матеріалів справи суд приходить до висновку, що Київська міська митниця ДФС безпідставно зазначила в рішенні про коригування митної вартості товарів, що використані декларантом відомості не підтверджені документально.

Не знайшли свого підтвердження й доводи відповідача щодо відсутності у наданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв'язку з чим зазначене рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що має наслідком задоволення позову в повному обсязі.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1243,86 грн. згідно платіжного доручення від 02.12.2015 №5651, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 2).

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1243,86 грн. підлягають стягненню на його користь відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як субєкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС (митний пост «Західний») про коригування митної вартості №100000011/2015/000165/1 від 11.11.2015.

3. Стягнути судовий збір у розмірі 1243,86 грн. (одна тисяча двісті сорок три грн. 86 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМТРЕЙД» (ідентифікаційний код юридичної особи 30307990, місцезнаходження юридичної особи: 07454, Київська область, Броварський район, село Требухів, вулиця Броварська, будинок 27А) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Київської міської митниці ДФС (ідентифікаційний код 39422888, місцезнаходження 03680, м. Київ, бульвар Івана Лепсе, будинок 8-а).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.