Справа № 813/757/16
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року № 813/757/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Бігуна Н.Т.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1, згідно довіреності,

представника відповідача-1 не прибув,

представника відповідача-2 ОСОБА_2, згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнання протиправною бездіяльності, стягнення середньомісячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі ГУ МВС України у Львівській області, відповідач-1), Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, відповідач-2), з наступними позовними вимогами (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 07.04.2016 року):

- визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України у Львівській області та УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, яка полягала у невиплаті розрахункових сум по заробітку при звільненні ОСОБА_3І з органів внутрішніх справ;

- стягнути з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 невиплачений заробіток з 22.10.2015 року по 31.10.2015 року в розмірі 1022,28 грн.;

- стягнути з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 середньомісячне грошове забезпечення за один місяць в розмірі 2639,01 грн.;

- стягнути з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 залишок вихідної допомоги в розмірі 473,15 грн.;

- зобов'язати ГУ МВС України і УДАІ ГУ МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію за невикористану в 2015 році відпустку та компенсацію за додаткову відпустку тривалістю 15 днів;

- зобов'язати УДАІ ГУ МВС України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_3 середньомісячне грошове забезпечення за період з 25.09.2015 року по 08.10.2015 року за несвоєчасне виконання рішення суду про поновлення на посаді в органах внутрішніх справ;

- зобов'язати УДАІ ГУ МВС України у Львівській області донарахувати і виплатити ОСОБА_3 одноразову допомогу шляхом включення для її обчислення періоду вимушеного прогулу та періоду невиконання рішення суду про поновлення в органах внутрішніх справ;

- стягнути з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 середньомісячне грошове забезпечення за період з 01.11.2015 року по день затримки виплати розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при звільненні з органів внутрішніх справ відповідачі виплатили позивачу грошове забезпечення і одноразову вихідну допомогу не в повному обсязі та з суттєвою затримкою, всупереч Законам України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", постанові Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" та іншим нормативно правовим актам. Крім того, на думку позивача, відповідач не в повному обсязі виплатив позивачу компенсації за щорічну та додаткову відпустку за 2015 рік. На звернення позивача стосовно виплати йому вищевказаних виплат, жодного відповіді від відповідачів не отримав. У зв'язку з чим, змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та уточненні до позовної заяви від 07.04.2016 року, підтримав, просив задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 ГУ МВС України у Львівській області в судове засідання не прибула. 20.05.2016 року скерувала на адресу суду письмові заперечення на адміністративний позов (вх. № 12734), в яких зазначила, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ з 30.10.2015 року наказом ГУ МВС України у Львівській області № 771 о/с від 30.10.2015 року за п. 63 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Позивач не проходив службу на штатній посаді ГУ МВС України у Львівській області та не отримував грошового забезпечення в ГУ МВС України у Львівській області, відтак, заборгованості згідно облікових записів та звітності перед ОСОБА_3 по грошовому забезпеченню немає. Враховуючи наведене, представник відповідача-1 вважає позовні вимоги, звернені до ГУ МВС України у Львівській області, безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні повністю.

Представник відповідача-2 УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив. Свою позицію висвітлив у письмових запереченнях, поданих суду 19.04.2016 року, суть яких зводиться до наступного. УДАІ ГУ МВС України у Львівській області належить до структури ГУ МВС України у Львівській області, підпорядковане Департаменту ДАІ МВС України та входить до фінансової мережі ДДАІ МВС України, який є розподільником бюджетних асигнувань та визначає кошториси на поточний рік. УДАІ ГУ МВС України у Львівській області являється органом, який повністю фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України та перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в ГУ ДКС України у Львівській області. Усі виплати УДАІ ГУ МВС України у Львівській області проводяться відповідно до наказів, виданих ГУ МВС України у Львівській області, яким встановлюється, яка саме це має бути виплата та за який період. Тому, з врахування вказаного, представник відповідача заперечує в повному обсязі позовні вимоги щодо зобов'язання УДАІ ГУ МВС України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_3 середньомісячне грошове забезпечення з 25.09.2015 року по 08.10.2015 року через несвоєчасне виконання рішення суду про поновлення в органах внутрішніх справ та в частині донарахування і виплати ОСОБА_3 одноразової допомоги при звільненні шляхом включення для її обчислення періоду вимушеного прогулу та періоду невиконання рішення суду про поновлення на посаді в органах внутрішніх справ. Щодо інших вимог, то представник відповідача-2 зазначив, що 30.11.2015 року відповідно до наказу МВС України № 1532 ліквідовано юридичну особу УДАІ ГУ МВС України у Львівській області. У зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань за кошторисним призначенням КВЕК 2112, не усім працівникам, які були звільнені з органів внутрішніх справ до 06.11.2015 року включно, були в повному обсязі виплачені одноразова грошова допомога при звільненні та компенсація за невикористані відпустки. Представник також зазначає, що 07.02.2016 року завершився строк подачі претензій кредиторів до юридичної особи УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, що на даний час перебуває у стані припинення. Враховуючи вказане, представник вважає позовну вимогу про визнання дій УДАІ ГУ МВС України у Львівській області протиправними такою, що не підлягає задоволенню. Щодо невиплати позивачу заробітку за жовтень 2015 року в сумі 1022,28 грн., то представник відповідача-2 зазначив, що в січні 2015 року не було передбачено преміювання працівників, однак в лютому 2015 року позивачу було безпідставно нараховано і виплачено подвійне преміювання, яке становить 1022,28 грн. і яке було вирахувано із грошового забезпечення позивача. Щодо вимоги позивача виплатити йому компенсацію за невикористану в 2015 році відпустку, представник відповідача зазначив, що при звільненні в квітні 2015 року позивачу було нараховано та виплачено компенсацію за невикористану у 2015 році відпустку тривалістю 16 календарних дні. Щодо компенсації за додаткову відпустку тривалістю 15 днів, представник зазначив, що позивачем не було представлено доказів наявності у нього права на додаткову відпустку, крім того, виплати компенсації за додаткову відпустку не передбачені відомчими нормативними актами МВС України. Щодо стягнення з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 залишку вихідної допомоги в розмірі 473,15 грн., то представник відповідача зазначив, що ОСОБА_3 в порядку черговості було виплачено належна йому сума одноразової допомоги при звільненні в розмірі 31543,01 грн. за вирахуванням 1,5 % військового збору, що і становить 473,15 грн. Щодо стягнення середньомісячного грошового забезпечення за один місяць та затримки виплати розрахунку при звільненні, то представник зазначив, що вказана виплата згідно Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової вихідної допомоги при звільненні військовослужбовцям (наказ МВС України № 638 від 04.07.2014 року) стосується виключно військовослужбовців Нацгвардії України. Тому її застосування до інших категорій працівників органів внутрішніх справ є неприпустиме. Також представник відповідача-2 наголосив, що чинним законодавством не передбачено штрафних санкцій за затримку виплати розрахунку при звільненні працівників органів внутрішніх справ, а також не передбачено підстав для виплати такого виду допомоги як виплата середньомісячного грошового забезпечення за 1 місяць. Тому, УДАІ ГУ МВС України у Львівській області вважає вищевказані позовні вимоги в цій частині безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини, що мають значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, проходив службу в органах внутрішніх справ з березня 1994 року на посаді старшого інспектора ДПС групи ДПС ВДАІ з обслуговування Городоцького району ГУМВС України у Львівській області.

Відповідно до витягу з наказу №319 о/с від 15.05.2015 року, старшого прапорщика міліції ОСОБА_3, інспектора дорожньо-патрульної служби групи дорожньо-патрульної служби відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Городоцького району ГУМВС, з 12.05.2015 року, звільнено з органів внутрішніх справ у запас збройних сил України за ст. 63 "є" (за порушення дисципліни).

В подальшому, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 року у справі № 813/2329/15, яка набрала законної сили 01.02.2016 року, позивача, серед іншого, було поновлено в органах внутрішніх справ на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби групи дорожньо-патрульної служби відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування Городоцького району Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 13.05.2015 року та стягнено з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 10994,33 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 713 о/с від 09.10.2015 року, ОСОБА_3 було поновлено на посаді з 13.05.2015 року.

В подальшому, наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області № 771 о/с від 30.10.2015 року ОСОБА_3 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас на підставі пункту "б" ст. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу). Підставою для звільнення був рапорт ОСОБА_3 від 29.10.2015 року та свідоцтво про хворобу № 481 від 29.10.2015 року, видане ВЛК ГУ МВС.

Вислуга років на час звільнення становила: 23 роки 09 місяців 16 днів.

Після звільнення позивач звертався до ГУ МВС України у Львівській області з вимогою виплатити йому одноразову допомогу при звільненні, однак жодної відповіді на своє звернення не отримав.

Фактично одноразова допомога при звільненні була виплачена позивачу лише 11.03.2016 року в сумі 31069,86 грн.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідачів протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні даної справи, суд керувався наступним.

Щодо позовної вимоги про стягнення з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 невиплачене грошове забезпечення за період з 22.10.2015 року по 31.10.2015 року в розмірі 1022,28 грн. суд зазначає наступне.

З матеріалів справи, а саме з довідки про виплату грошового забезпечення № 683/15/02-2016 від 30.05.2016 року та архіву розрахункових листків за період січня-листопада 2015 року, вбачається, що в січні 2015 року ОСОБА_3 не був премійований. В той же час, в лютому 2015 року позивачу було виплачено подвійний розмір премії в сумі 2873,49 грн. (2*1436,74 грн.). В подальшому, при звільненні, безпідставно виплачену премію було частково утримано із грошового забезпечення позивача в сумі 1022,28 грн. Відтак, зазначена сума 1022,28 грн. не є частиною грошового забезпечення за жовтень 2015 року, як про це стверджує позивач.

Звідси, враховуючи вказане, суд відмовляє позивачу у задоволенні даної вимоги повністю.

Щодо вимоги позивача стягнути з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 середньомісячне грошове забезпечення за один місяць в розмірі 2639,01 грн. суд дійшов наступного висновку.

Позивач, при обґрунтуванні даної позовної вимоги, покликається на наказ Міністерства внутрішніх справ України № 638 від 04.07.2014 року "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам".

Однак, п. 1.1 вказаної Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам передбачено, що така Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з'єднаннях, військових частинах, підрозділах і загонах, вищих навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, установах та закладах Національної гвардії України.

Позивач до перелічених вище осіб не належить, відтак, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні даної вимоги повністю.

Крім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір середньомісячного грошового забезпечення в сумі 2639,01 грн., яку слід було б стягнути відповідно з відповідача-2 відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам.

Щодо стягнення з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 залишку вихідної допомоги в розмірі 473,15 грн. суд зазначає наступне.

Як випливає з пояснень представника відповідача, позивачу було нараховано одноразову допомогу при звільненні в розмірі 31543,01 грн., фактично виплачено 31069,86 грн. в звязку з вирахуванням 1,5 % військового збору, що становить 473,15 грн.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, тобто доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту, тобто в порядку, передбаченому для нарахування, утримання і сплати податку на доходи фізичних осіб.

Згідно п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (далі ПК України) платниками військового збору є фізичні особи - резиденти, які отримують дохід з джерела їх походження в Україні; фізичні особи - нерезиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні; податкові агенти.

Відповідно до п. 2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", із змінами та доповненнями, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), а також одноразові додаткові види грошового забезпечення. При цьому до грошового забезпечення відносяться суми одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

З аналізу вищевказаного випливає, що одноразова грошова допомога при звільненні для осіб рядового і начальницького складу ОВС входить до складу грошового забезпечення, а, отже, з неї повинен утримуватись військовий збір.

Що і було зроблено відповідачем-2, в звязку з чим у задоволенні вимоги про стягнення утриманих 473,15 грн., як військового збору, слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання ГУ МВС України і УДАІ ГУ МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію за невикористану в 2015 році відпустку та компенсацію за додаткову відпустку тривалістю 15 днів, суд дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджено, що при звільненні ОСОБА_3 в квітні 2015 року, йому було нараховано та виплачено компенсацію за невикористану у 2015 році відпустку тривалістю 16 календарні днів.

Крім того, згідно довідки УДАІ ГУ МВС України у Львівській області про виплату грошового забезпечення інспектору ДПС ГДПС ВДАІ з обслуговування Бродівского району ГУ МВС у Львівській області ОСОБА_3 № 683/15/02-2016 від 30.05.2016 року, крім отриманої компенсації за невикористану у 2015 році відпустку тривалістю 16 днів, позивач мав ще право на компенсацію невикористаної відпустки тривалістю 21 день. Вказана компенсація не була нарахована та виплачена, оскільки (згідно пояснень представника відповідача) не була передбачена до виплати наказом ГУ МВС України у Львівській області № 771 о/с від 30.10.2015 року.

Тобто, відповідач-2 визнає за позивачем право на одержання компенсації за невикористану відпустку тривалістю 21 день.

У відповідності до ст. 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку задовольнити дану вимогу позивача в частині зобовязання УДАІ ГУ МВС України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію за невикористану в 2015 році відпустку терміном 21 день.

Щодо компенсації за додаткову відпустку тривалістю 15 днів, то суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на його право на додаткову відпустку, а покликання позивача на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової вихідної допомоги при звільненні військовослужбовців (наказ МВС України № 638 від 04.07.2014 року) судом до уваги не береться, оскільки, як вже було вказано вище, вказана Інструкція стосується виключно військовослужбовців Національної гвардії України, які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з'єднаннях, військових частинах, підрозділах і загонах, вищих навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, установах та закладах Національної гвардії України.

У зв'язку з чим, в цій вимозі слід відмовити за безпідставністю.

Щодо вимоги зобов'язати УДАІ ГУ МВС України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_3 середньомісячне грошове забезпечення з 25.09.2015 року по 08.10.2015 року за несвоєчасне виконання рішення суду про поновлення в органах внутрішніх справ суд зазначає таке.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, являється ознакою складу злочину передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України як невиконання судового рішення.

Відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Частиною 2 ст. 257 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

В пунктах 46, 48, 51, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "ОСОБА_4 проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю.

Порядок і умови вирішення питання про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника визначено ст. 236 КЗпП України.

Вищевказана стаття передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Як випливає з матеріалів справи, рішення про поновлення ОСОБА_3 на посаді прийнято Львівським окружним адміністративним судом 24.09.2015 року, а наказ про поновлення прийнято лише 09.10.2015 року, тобто має місце затримка виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

Таким чином, з урахуванням всіх вищенаведених обставин та норм чинного законодавства, суд дійшов безспірного висновку про право ОСОБА_3 на середньомісячне грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Постанова про поновлення на посаді ОСОБА_3 Львівським окружним адміністративним судом винесена 24.09.2015 року, відтак початком періоду, за який заявнику слід виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, слід вважати 25.09.2015 року.

У відповідності до п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення вважається виконаним з дня винесення наказу роботодавцем.

Звідси, датою, по яку з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення останнього на посаді, є дата винесення наказу про поновлення на посаді, а саме 09.10.2015 року.

Отже, проміжком часу за який позивачу слід нарахувати та виплатити середньомісячне грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду, суд вважає період з 25.09.2015 року по 08.10.2015 року, що становить 10 робочих днів.

Судом враховано, що згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Середньоденний заробіток позивача згідно довідки № 397/15/02-2016 від 25.03.2016 року становив 88,48 грн.

За таких обставин в користь позивача слід стягнути з відповідача-2 суму в розмірі 884,80 грн. (10 робочих днів*88,48=884,80грн.).

Щодо вимоги про зобов'язання УДАІ ГУ МВС України у Львівській області донарахувати і виплатити ОСОБА_3 одноразову допомогу шляхом включення для її обчислення періоду вимушеного прогулу та періоду невиконання рішення суду про поновлення в органах внутрішніх справ суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, до обрахунку береться розрахункова сума грошового забезпечення за повний останній місяць, не залежно від фактично відпрацьованого часу.

Як вбачається з довідки № 683/15/02.2016 від 30.05.2016 року, одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_3 розраховувалася, виходячи з розміру посадового окладу 580,00 грн., доплати за спеціальне звання 65,00 грн., надбавки за вислугу років (35%) 225,75 грн., надбавки за особливі умови служби (50%) - 435,38 грн., премії (110%) 1436,75 грн., тобто за повний останній місяць служби, незважаючи на фактично відпрацьований час у 23дні.

Звідси, підстави для задоволення вимоги позивача про донарахування і виплату одноразової допомоги шляхом включення для її обчислення періоду вимушеного прогулу та періоду невиконання рішення суду, відсутні.

Щодо вимоги про стягнення з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області в користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області № 771 о/с від 30.10.2015 року ОСОБА_3 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас на підставі пункту "б" ст.63 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 31.10.2015 року.

Виходячи з ст. 116 КЗпП України, усі виплати, які належали позивачу при звільненні мали бути проведені в день звільнення або не пізніше наступного дня, тобто не пізніше 31.10.2015 року.

Однак, згідно матеріалів справи, а саме копії платіжного доручення № 5 від 10.03.2016 року та виписки з карткового рахунку ОСОБА_3, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні була проведена лише 11.03.2016 року.

Тому, виходячи з наведеного, повний розрахунок з позивачем було затримано на період з 31.10.2015 року по 10.03.2016 року, а саме на 131 календарний день.

Відповідно до абзацу 2 пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема, Кодекс законів про працю України.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

В п. 6 згаданої Постанови зазначено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням того, що виплата належних при звільненні сум працівникові у день звільнення є триваючим правопорушенням, та припиняється у день проведення фактичного розрахунку, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (постанова Верховного суду України від 03.07.2013 року у справі №6-64цс13).

За результатами розгляду справи суд вважає, що УДАІ ГУ МВС України у Львівській області не було дотримано вимог законодавства щодо виконання покладених на нього обовязків щодо виплати особі, котра підлягає звільненню, належних їй при звільненні сум.

Тому, УДАІ ГУ МВС України у Львівській області порушено право позивача, що доведено суду належними та допустимими доказами під час розгляду справи.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що позивачу затримано виплату розрахунку при звільненні за період з 01.11.2015 року по 10.03.2016 року, а саме на 131 календарний день, що встановлено при розгляді даної справи.

Виходячи з поданого відповідачем розрахунку середньоденного заробітку позивача (довідка № 397/15/02-2016 від 25.03.2016 року), середньоденний заробіток ОСОБА_3 становив 88,48 грн., відтак, середній заробіток за час затримки у виплаті розрахунку при звільненні за період з 01.11.2015 року по 10.03.2016 року становить (131Ч 88,48 грн. = 11590,88 грн.).

За таких обставин суд вважає, що дана позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.

Встановлення факту затримки виплати позивачу, який підлягав звільненню, належних йому при звільненні сум закономірно тягне за собою задоволення вимоги про визнання протиправною бездіяльності УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, що полягала у невиплаті розрахункових сум по заробітку при звільненні ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАСУ передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За результатами розгляду справи суд вважає, що відповідачем-2 не в повній мірі було дотримано вимог законодавства щодо виконання покладених на нього обовязків по негайному виконанню рішення суду про поновлення на посаді ОСОБА_3, виплаті належних йому при звільненні сум.

У зв'язку з чим, суд дійшов висновку позов задовольнити частково.

Згідно з ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

На підставі ст. 236 КЗпП України та керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо невиплати розрахункових сум при звільненні ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ протиправною.

Зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (, 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) нарахувати та виплатити ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Корольова,35-а) компенсацію за невикористану в 2015 році відпустку тривалістю 21 календарний день.

Стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (, 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) в користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Корольова,35-а) середньомісячне грошове забезпечення за період з 25.09.2015 року по 08.10.2015 року включно за несвоєчасне виконання рішення суду про поновлення на посаді в органах внутрішніх справ в сумі 884 (вісімсот вісімдесят чотири) гривні 80 коп.

Стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (, 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) в користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Корольова,35-а) середньомісячне грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2015 року по 10.03.2016 року включно в сумі 11590 (одинадцять тисяч п'ятсот дев'яносто) гривень 88 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час невиконання рішення суду про поновлення на посаді та за час затримки у виплаті розрахунку при звільненні в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21.06.2016 року.

Суддя Потабенко В.А.