Справа № 812/484/16
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 червня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/484/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Борзаниці С.В.,

за участі секретаря - Ждановій Г.Є.

розглянувши адміністративну справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позову посилається на таке.

Виконуючим обов'язки начальника Рубіжанської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області 02.03.2016 винесено відносно Позивача Рішення № 31-1703 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (далі - Рішення від 02.03.2016) про застосування до ТУ ДСА України в Луганській області штрафу у розмірі 713055,036 грн за період з 21.08.2014 до 10.02.2015, штрафу у розмірі 2290492,00 грн. за період з 21.01.2015 до 12.06.2015 та нарахування пені у розмірі 866469,25 грн на загальну суму 3870016,61 грн.

З Рішенням від 02.03.2016 Позивач не згоден, оскільки він перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, у зв'язку з чим відповідно до положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску не застосовуються.

Представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував проти позову, виходячи з такого.

Законом України від 04.07.2013 № 406-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи", функцію з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування покладено на Міністерство доходів і зборів України (правонаступника ДФС України) та, відповідно, внесені зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 01.01.2011 №2464 (далі - Закон № 2464). Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог частини 8 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до вимог частини 12 ст. 9 Закону№2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог п. З ст. 25 Закону №2464 суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до вимог пп.2 частини 11 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. (до 01.01.2015 року штраф складав 10 відсотків).

Відповідно до вимог частини 10 ст. 25 Закону № 2 464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пп.2 п.2 розділу VII наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхуванням (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953) складається рішення про застосування штрафних санкцій з нарахуванням пені за формою згідно з додатком 12 та вручається платнику єдиного внеску.

Згідно із ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 №1669-УІ (далі - Закон 1669) протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Щодо посилання позивача на пункт 9-4 розділу VII Прикінцевих та перехідних Положень Закону № 2464. то згідно п. 28 розділу Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", зміни, внесені Законом України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" до розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464 втратили чинність.

Стосовно посилання позивача на обставини непереборної сили, підтверджені копією сертифікату Торгово-промислової палати України від 03.02.2016 № 5794, відповідач зазначив, що згідно з вказаним сертифікатом, з посиланням на пункти 100.4 і 100.5 ст. 100 Податкового кодексу України, Торгово-промислова палата України засвідчила настання для ТУ ДСА України в Луганській області з 01.07.2014 по 19.11.2014 форс-мажорних обставин щодо обов'язку платника податків сплати єдиного внеску за липень, серпень та вересень 2014 року.

Пунктом 100.1 ст. 100 ПКУ встановлено, що розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному п. 129.4 ст. 129 цього кодексу.

Відповідно до п. 100.2 ст. 100 ПКУ платник із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов1язань, податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу.

Згідно норм п. 100.4. ст. 100 ПКУ підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається КМУ, що свідчить про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань та податкового боргу.

ТУ ДСА України в Луганській області із заявою про розстрочення або відстрочення сплати єдиного внеску до Рубіжанської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області не зверталося, у зв'язку з цим Рубіжанської ОДПІ на законних підставах прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 02.03.2016 № 31-1703.

У задоволенні адміністративного позову просить відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Рубіжанської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 02.03.2016 за № 31-1703 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Позивачу було нараховано штраф у розмірі 713055,36 грн за період 21.08.2014 до 10.02.2015, штраф у розмірі 2290492,00 грн за період 21.01.2015 до 12.06.2015 та нараховано пеню у розмірі 866469,25 грн. (а.с.13).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців Позивач зареєстрований за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, вул. Миру 34 (а.с.31).

На підставі наказу Державної судової адміністрації України від 15.08.2014 № 110 виплату суддівської винагороди та заробітної плати, перерахування належних коштів до відповідних бюджетів, цільових фондів, за зобов'язання суддів та працівниківу серпні та вересні 2014 року за Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області здійснювало Територіальне управління Державної судової адміністрації у м. Києві (а.с.17-19).

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві своєчасно та в повному обсязі перерахувало за ТУ ДСА України в Луганській області суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 1 половину серпня та 1 половину вересня 2014 року у розмірі 3311362 грн. на рахунок Ленінської ОДПІ у м. Луганську ГУ Міндоходів у Луганській області, що підтверджується платіжним дорученням від 21.08.2014 № 160,162,1528,1529 та від 24.09.2014 № 197,200,1736,1737 з відмітками про оплату (а.с.20-23).

03.02.2016 Луганською регіональною торгово-промисловою палатою видано сертифікат № 5794 про форс-мажорні обставини, виданий Територіальному управлінню державної судової адміністрації України в Луганській області, де визначено період дії форс-мажорних обставин з 01.07.2014 по 19.11.2014 (а.с.24).

Сертифікатом Луганської регіональної торгово-промислової палати від 03.02.2016 № 5793 засвідчена дія форс-мажорних обставин, які унеможливили ТУ ДСА України в Луганській області виконання у встановлений строк обов'язку щодо подання звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за період з липня по вересень 2014 (а.с.25).

У подальшому ТУ ДСА України в Луганській області перерахувало суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на рахунок Ленінської ОДПІ у м. Луганську ГУ Міндоходів у Луганській області (за місцем обліку платника єдиного внеску на той час) у жовтні 2014 на суму1650492,66 грн. та у листопаді 2014 на суму 824022,04 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 23.10.2014 № 1,39,42,47 та від 06.11.2014 № 50,51,90,92 (а.с.26-29).

20.11.2014 ТУ ДСА України в Луганській області зареєструвалося за новою юридичною адресою і було взяте на облік платників єдиного внеску у Рубіжанській ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області.

У грудні 2014 року ТУДСА України в Луганській області прерахувало на рахунки Ленінської ОДПІ у м. Луганську ГУ Міндоходів у Луганській області та Рубіжанської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області платежі по єдиному внеску за листопад та грудень 2014 року на загальну суму 7175366,55 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 02.12.2014 № 1,35,37,41 від 12.12.2014 № 45,46 від 18.12.2015 № 48.79 від 25.12.2014 № 87,89 від 29.12.2014 № 95,97 (а.с.32-38).

Листом від 05.02.2015 №331/15вих ТУ ДСА України в Луганській області звернулося до ДПІ ГУ Міндоходів у м. Сєвєродонецьку з проханням перерахувати помилково сплачені суми по єдиному соціальному внеску за листопад та грудень 2014 у розмірі 7094215,11 грн. (а.с.39).

Листом від 12.02.2015 № 366/15вих ТУ ДСА України в Луганській області звернулось до Рубіжанської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області з проханням не нараховувати штрафні санкції за несвоєчасне подання бухгалтерської звітності та надало з цього приводу відповідні пояснення, зокрема акт про відсутність реєстраційних, установчих документів, кадрової та бухгалтерської документації від 10.11.2014 (а.с.40-43).

ТУ ДСА України в Луганській області своєчасно та в повному обсязі перерахувало на рахунок Рубіжанської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за січень, лютий, березень, квітень 2015 (а.с.44-71).

08.06.2015 відповідачем винесено вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у сумі 1528281,50 грн. № Ю-225-25 (а.с.72).

Листом від 08.06.2015 № 2717/15 вих позивачем надано відповідачу пояснення щодо недоїмки зі сплати єдиного внеску, в яких зазначено, що недоїмка по єдиному соціальному внеску згідно вимоги № 225-25 від 08.06.2015 на суму 1528281,50 грн. склалася з причини технічної неможливості здійснювати технічні платежі по податкам, оскільки на території м. Луганськ та Луганської області проводилася антитерористична операція (а.с.73).

30.10.2015 до позивача надійшло рішення відповідача від 28.10.2015 № про застосування до ТУ ДСА України в Луганській області штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 2063634,75 грн.(а.с.74).

На зазначене рішення відповідача позивачем подано до ГУ ДФС у Луганській області скаргу від 05.11.2015 № 4037/15 (а.с.77-78).

10.12.2015 до ТУ ДСА України в Луганській області надійшло рішення ГУ ДФС у Луганській області від 07.12.2015 № 646/9/12-32-10-04-22 про результати розгляду скарги, відповідно до якого скаргу задоволено частково, рішення Рубіжанської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 28.10.2015 № скасовано та зобов'язано Рубіжанську ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області прийняти нове рішення, згідно вимог чинного законодавства (а.с.79-80).

04.03.2016 до позивача надійшло рішення відповідача від 02.03.2016 № 31-1703 про застосування до ТУ ДСА України в Луганській області штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 3870016,61 грн.(а.с.81).

На зазначене рішення відповідача позивачем подано до ГУ ДФС у Луганській області скаргу від 22.01.2013 № 111/16 та доповнення до скарги від 05.02.2016 №207/16 вих (а.с.85-88).

01.03.2016 до ТУ ДСА України в Луганській області надійшло рішення ГУ ДФС у Луганській області від 25.02.2016 № 200/9/12-32-10-04-22 про результати розгляду скарги, відповідно до якого скаргу задоволено частково, рішення Рубіжанської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області від 11.01.2016 № 03-1703 скасовано та зобов'язано Рубіжанську ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області прийняти нове рішення, згідно вимог чинного законодавства (а.с.89-91).

На рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 25.02.2016 № 200/9/12-32-10-04-22 позивачем до ДФС України було подано скаргу від 11.03.2016 (а.с.92-94).

Зазначеним рішенням скаргу ТУ ДСА України в Луганській області залишено без задоволення, а рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 25.02.2016 № 200/9/12-32-10-04-22 - без змін (а.с.95-96).

Статтею 1 Конституції України встановлено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно статті 2 Конституції України суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 17 Конституції України закріплено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно статті 107 Конституції України Рада національної безпеки і оборони України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Рада національної безпеки і оборони України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони.

Головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України.

Персональний склад Ради національної безпеки і оборони України формує Президент України.

До складу Ради національної безпеки і оборони України за посадою входять Прем'єр-міністр України, Міністр оборони України, Голова Служби безпеки України, Міністр внутрішніх справ України, Міністр закордонних справ України.

У засіданнях Ради національної безпеки і оборони України може брати участь Голова Верховної Ради України.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України.

Компетенція та функції Ради національної безпеки і оборони України визначаються законом.

Пункт 9-4 Розділу VIII "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" має наступну редакцію.

Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 серед іншого встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

Частиною 10 статті 25 Закону № 2464 передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464 встановлено, що орган доходів і зборів за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладає на платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Преамбулою Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який набув чинності 15.10.2014, визначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону № 1669 (Визначення термінів) встановлено наступне.

Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 11 Закону № 1669 (Прикінцеві та перехідні положення) визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (14.10.2014), і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 5 статті 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (Прикінцеві та перехідні положення) визначено наступне.

Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону:

забезпечити прийняття відповідно до своєї компетенції нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону;

затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення;

у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції прийняти остаточний перелік;

привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

забезпечити розробку і перегляд міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади України їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.

Відповідно до п. 3 Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 цей Указ набирає чинності з дня його опублікування.

Зазначений Указ Президента України був опублікований у офіційному виданні "Офіційний вісник Президента України" від 14.04.2014.

Таким чином, Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності 14.04.2014.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (Закон N 1669-VII) був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Згідно Додатку в розділі "Луганська область" 1. Міста обласного значення: під номером 1 зазначене м. Луганськ (Луганська міська рада), № 13 м. Рубіжне (Рубіжанська міська рада).

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053" зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Також пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність:

розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція";

розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053".

Таким чином, з аналізу норм Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" відносно спірних правовідносин можна зробити наступні висновки.

Цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції.

Оскільки Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності 14.04.2014, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 можна достовірно стверджувати, що період проведення антитерористичної операції розпочався. Оскільки Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видавався, можна достовірно стверджувати, що проведення антитерористичної операції триває.

Якщо достовірно встановлено, що антитерористична операція триває, відповідно обов'язково повинна бути територія проведення такої операції.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначене місто Рібіжне. При цьому в самому змісті цього розпорядження прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014.

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р. При цьому в самому змісті цього розпорядження відсутнє будь-яке нормативне обґрунтування.

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053 та від 05.11.2014 № 1079 та знову був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначене місто Рубіжне. При цьому знову в самому змісті цього розпорядження (№ 1275-р від 02.12.2015) прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014.

Прийнявши розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р про зупинення дії розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р, Кабінет Міністрів України до 02.12.2015 не прийняв жодного іншого розпорядження, яким би був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наявність такого розпорядження обумовлена фактом тривання в цей період антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та дією норм Закону № 1669-VII від 02.09.2014, зокрема, частини 5 статті 11.

Таким чином, в період з 05.11.2014 по 18.12.2015 (дата набрання чинності розпорядження № 1275-р від 02.12.2015) розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р суперечило Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Як наслідок, в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 вказане розпорядження не діяло, що автоматично в силу приписів закону надає статус чинності розпорядженню КМУ від 30.10.2014 № 1053-р, яким місто Луганськ та Рубіжне Луганської області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

При цьому суд зауважує, що розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р в період з 05.11.2014 по 18.12.2015 не було скасоване або визнане таким, яке втратило чинність. Тобто, в наявності всі підстави для твердження, що в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 у вказаний вище період часу розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р діяло.

У зв'язку з вище викладеним, можна достовірно стверджувати, що на момент винесення спірного рішення Позивач знаходився на території здійснення антитерористичної операції, що підтверджується законодавчо встановленими положеннями.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Закону № 1669-VII від 02.09.2014 мають вищу юридичну силу, ніж норми постанов Кабінету Міністрів України, які розвивають чи деталізують окремі положення зазначених Законів.

При вирішенні питання відносно Позивача щодо застосування чи незастосування заходів зі стягнення штрафу та пені Відповідач повинен був керуватися положеннями п. 9-4 Розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та нормами Закону № 1669. Тобто, Відповідач не повинен був однозначно застосовувати положення ч. 11 ст. 9 та ч. 10, 11 ст. 25 Закону 2464, а повинен надати повний та об'єктивний аналіз усім нормам законів та підзаконних нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини, і лише після цього приймати рішення щодо наявності підстав для стягнення штрафу та пені.

При даних спірних правовідносинах мало місце виключно звільнення від сплати штрафних та фінансових санкцій на час проведення антитерористичної операції певної категорії осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податковий орган, вирішуючи питання встановлення порушення Позивачем термінів сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, повинен був керуватися нормами Конституції України, усіма положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Закону № 1669-VII від 02.09.2014 та усіма розпорядженнями Кабінету Міністрів України, які регулюють спірні правовідносини, а не окремими статтями Закону № 2464 та Інструкцією, тому прийняте Рішення від 02.03.2016 підлягає скасуванню.

Пункт 9-4 Розділу VIII Закону № 2464, як спеціальна норма законодавства, не містить жодного посилання на необхідність платника єдиного внеску надання до податкового органу сертифікату Торгово-промислової палати України як необхідного документу в якості підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань щодо сплати (несвоєчасної сплати) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Натомість, підпунктом 14.1.11 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України) однією з ознак безнадійної заборгованості визначена заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством.

Тобто, положення статті 10 Закону № 1669 можуть бути застосовані при вирішенні правовідносин, врегульованих Податковим кодексом України.

Однак, відповідно до положень п. 1.3. ст. 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що виключає можливість застосування положень статті 10 Закону № 1669 при вирішенні спірних правовідносин, врегульованих нормами Закону № 2464.

Посилання представника Відповідача на пункт 9 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1669-VІІ як підставу для не застосування за невиконання, несвоєчасне виконання, виконання не в повному обсязі обов'язків платників єдиного внеску у період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції є незмістовним, оскільки до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення норм Закону № 2464 як спеціальні норми законодавства з наведених вище підстав, зокрема, положення 9-4 Розділу VIII Закону № 2464.

Посилання представника Відповідача на необхідність подання Позивачем заяви у довільній формі до органу доходів і зборів як обов'язкової підстави для звільнення від штрафних та фінансових санкцій є незмістовним з наступних підстав.

Згідно положень абзацу 2 пункту 9-4 Розділу VIII Закону № 2464 вказана заява подається до відповідного органу як підстава для звільнення, передбаченого абзацом 1 цього пункту.

В свою чергу, абзацом 1 пункту 9-4 Розділу VIII Закону № 2464 прямо передбачене звільнення платників єдиного внеску лише від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, яка не містить положень щодо застосування штрафних та фінансових санкцій.

Застосування ж штрафних та фінансових санкцій передбачені не частиною 2 статті 6 Закону № 2464, а частиною 10 та пунктом 2 частини 11 статті 25 вказаного Закону, про що безпосередньо зазначено в самому оскаржуваному рішенні від 02.03.2016. Як наслідок, платник єдиного внеску не повинен писати ніякої заяви при визначенні йому штрафних та фінансових санкцій для звільнення від їх сплати.

Таким чином, відповідно до пункту 9-4 Розділу VIII Закону № 2464 достатньою підставою для звільнення платника єдиного внеску від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених цим Законом за невиконання (несвоєчасне виконання) обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, є перебування на обліку в податкових органах, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669.

Зазначена підстава відносно Позивача була встановлена при розгляді даної справи, що вказує на відсутність у Відповідача законних підстав для застосування штрафних санкцій та нарахування пені за періоди та в сумах, зазначених в Рішенні від 02.03.2016.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що Відповідач не мав правових підстав для винесення Рішення від 02.03.2016 відносно Позивача, що є підставами для задоволення позовних вимог.

Як встановлено при розгляді даної справи, позивачу було відстрочено сплату судового збору до прийняття судом рішення у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанської об'єднанї державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Луганській області в доход Державного бюджету України судовий збір у сумі 58050,24 грн.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рубіжанської об'єднанї державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Луганській області від 02.03.2016 за № 31-1703 про застосування до Територіального управління державної судової адміністрації України в Луганській області штрафу у розмірі 713055,36 грн. за період з 21.08.2014 по 10.02.2015, штрафу у розмірі 2290492,00 грн. за період з 21.01.2015 до 12.06.2015 та пені у розмірі 866469,25 грн, - загальна сума 3870016,61 грн (триста вісімдесят сім тисяч шістнадцять гривень 61 коп.) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанської об'єднанї державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Луганській області () в доход Державного бюджету України судовий збір за банківськими реквізитами: отримувач коштів УК у м. Сєвєродонецький/Луганський окр.адмін.суд/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37944909, банк отримувача (МФО) 804013, рахунок отримувача 4080, код класифікації доходів бюджету 22030101 у сумі 58050,24 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанову в повному обсязі складено та підписано 04 липня 2016 року.

Суддя С.В. Борзаниця