Справа № 806/619/16
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Д.М.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"04" липня 2016 р. Справа № 806/619/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Євпак В.В.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

сторін та їх представників: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "26" травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - ГУ Національної поліції в Житомирській області) про стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 21187 грн. 56 коп., компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 9167 грн. 08 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України з 13 січня 2001 року до 29 лютого 2016 року на різних посадах, останнє місце служби - інспектор-черговий Житомирського відділу поліції ГУ Національної поліції в Житомирській області (а.с.6-7).

Наказом ГУ Національної поліції в Житомирській області від 29 лютого 2016 року №38 о/с ОСОБА_5 був звільнений зі служби у поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) (а.с.9).

Даним наказом визначено, що вислуга років на час звільнення позивача становила календарна - 16 років 6 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні - 21 рік 4 місяці 8 днів.

У день звільнення 29 лютого 2016 року із позивачем не було проведено розрахунок з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Одноразову грошову допомогу ОСОБА_5 було виплачено 16 травня 2016 року, кошти зараховані на картковий рахунок позивача.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що норми КЗпП України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивач проходив публічну службу в органах внутрішніх справ та на нього поширюється спеціальне законодавство Закон України "Про міліцію" та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Проте колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1.6. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 року №499 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 (далі - Інструкція №499) грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно п.1.18. Інструкції №499 при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України "Про міліцію" вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі в (постанова від 17 липня 2015 року у справі № 21-8а15).

Правовідносини з приводу проходження служби в органах внутрішніх справ на час виникнення спірних правовідносин регулювався Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію", Положенням про проходженням служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), наказами та розпорядженнями МВС України.

Зазначеними нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з органів внутрішніх справ.

Лише в пункті 1.18 Інструкції N 499 зазначено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

В той же час такий порядок визначений Кодексом законів про працю України .

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вище згадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цього визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, зазначає Верховний Суд України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Як встановлено судом ОСОБА_5 звільнено з органів внутрішніх справ 29.02.2016 року, а фактичний розрахунок проведено 16.06.2016 року.

Згідно довідки ГУ НП в Житомирській області / арк.спр. 44/ середньоденне грошове утримання ОСОБА_6 становить 170,96 грн.

Отже за 76 днів затримки розрахунку / з 1.03.2016 р. по 16.05.2016 р./ середній заробіток становить 12992, 96 грн. (76 днів*170,96 грн.). Тож задоволенню підлягає вказана сума, а не 13881,40 грн., як просив позивач.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "26" травня 2016 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не проведення 1.03.2016 року з ОСОБА_5 повного розрахунку при звільненні.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 12992, 96 грн. ( дванадцять тисяч девятсот дев"яносто дві грн. 96 коп. ).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" липня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_5 АДРЕСА_1,10000

ОСОБА_4 АДРЕСА_2, 10014

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Житомирській області Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10014

- ,