Справа № 813/1235/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року № 813/1235/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.

за участю секретаря судового засідання Войтко І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Личаківської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до Личаківської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області (надалі Личаківська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області відповідач), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №5811-17 від 11.11.2015 року прийняте Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області;

-стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8333,33 грн.

Ухвалами суду від 29.04.2016 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.11.2015 року Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області було винесено податкове повідомлення-рішення №5811-17 від 11.11.2015 року, яким позивачу визначено до сплати податкове зобовязання в сумі 8333,33 грн. транспортного податку. Дане рішення позивач вважає протиправним, з огляду на наступне.

Позивачем наголошується, що транспортний податок був ведений законом України від 28.12.2014 року №71-V «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Згідно з пунктом 8.3 статті 8 Податкового кодексу України (надалі ПК України) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад. Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті10 ПК України встановлено, що до місцевих податків належить податок на майно, одним із елементів якого є транспортний податок.

Відповідно до підпункту 12.3.4 ПК України рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків та зборів, яке було офіційно оприлюднене після 15 липня року, що передує плановому, підлягає застосування не раніше бюджетного періоду, що настає за плановим. Львівська міська рада прийняла рішення про затвердження Положення про транспортний податок 18 січня 2015 року, тобто його опублікування відбулося після 15 липня року, що передує плановому. Таким чином, як стверджує позивач, норми цього рішення підлягають застосуванню з 1 січня 2016 року, що зумовлює відсутність підстав сплачувати транспортний податок у 2015 року.

На заперечення позовних вимог 16.05.2016 року відповідачем було подано заперечення на позовну заяву та 30.06.2016 року додаткові запереченння на позовну заяву. У поданному запереченні відповідач обґрунтовує законність оспорюваного рішення. Додатково відповідач наголошує, що винесене рішення є законним та обґрунтованим.

Водночас, відповідач стверджує, що покликання позивача на те, що норма щодо «Транспортного податку» повинна була діяти з 2016 року, а не з 2015 року вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Позивач в судове засідання не зявилася, однак зазначила у позовній заяві про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у запереченнях до позовної заяви та додаткових запереченнях до позовної заяви та просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» внесено низку змін до Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із наступними змінами і доповненнями (надалі Закон №71-VIII).

Зокрема судом зазначається, що 01.01.2015 року набрала чинності стаття 267 Податкового кодексу України «Транспортний податок», якою введено в дію новий місцевий податок. В своїй позовній заяві позивач покликається на те, що норма щодо «Транспортного податку» повинна була діяти з 2016 року, а не з 2015 року. Проте, таке твердження позивача не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується такими доводами.

Норма ст. 94 Конституції України зазначає, що закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Згідно прикінцевих положень Закон №71-VIII зазначено, що він набирає законної сили з 01 січня 2015 року. Окрім цього, Закон №71-VIII був опублікований в офіційному виданні Голос України 31 грудня 2014 року, тобто із дотриманням вимог ст. 94 Конституції України.

Додатково суд звертає увагу на той факт, що Закон №71-VIII не був визнаним неконституційним. Положення ст. 152 Конституції України зазначає, що за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. На сьогоднішній день відсутнє рішення Конституційного Суду України щодо визнання не конституційним Закону №71-VIII.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином на думку суду, відповідач в даному випадку правомірно застосував положення Закон №71-VIII в свої діяльності.

Крім того, відповідно до п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюється відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 7 Податкового кодексу України визначаються такі елементи податку: платники податку, обєкт оподаткування, база оподаткування, ставка податку, порядок обчислення податку, податковий період, строк та порядок сплати податку, строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Згідно п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України зазначається один з принципів на яких ґрунтується податкове законодавство України, а саме принцип стабільності зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З огляду на вищенаведене суд стверджує, що у даному випадку не відбувається зміна елементів податку чи пільг, а вводиться новий податок (транспортний податок), а тому, твердження позивача є помилковою.

Крім того, при розгляді даної справи суд вважає за доцільне застосувати положення судової практики Європейського суду з прав людини, які були відображені в ухвалі від 11 жовтня 2005 року у справі «ТОВ «Компанія «МАСА інвест груп» проти України». При вирішенні вказаної справи суд, з посиланням на п. 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийшов до висновку про те, що держава має право приймати та вводити в дію такі закони, які вони можуть вважати за необхідне для забезпечення сплати податків. Європейським судом також було зазначено, що держава має широкі межі розсуду, зокрема у формуванні та впровадженні податкової політики, і суд поважатиме позицію законодавця у таких справах, за винятком випадків, коли вона не має жодного розумного обґрунтування.

Враховуючи наведене, з огляду на передбачений ч. 2 статті 19 Конституції України принцип, згідно якого органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про наявність обовязку Личаківської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області щодо застосування положень ПК України в частині нарахування сум транспортного податку у 2015 році.

Окрім цього суд зазначає, що зміни до ПК України, якими було запроваджено транспортний податок, були внесені Законом України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року та набрали чинності 01 січня 2015 року, тобто пізніше від приписів пп.4.1.9 п. 4.1 статті 4 ПК України, які набрали чинності лише 01 січня 2011 року, тому для регулювання спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми ПК України, які визначають порядок сплати транспортного податку. В даному ж випадку, приписи ПК України, якими було запроваджено транспортний податок, не лише прийняті пізніше ніж положення пп. 4.1.9 п. 4.1 статті 4 ПК України, але й у порівнянні з ним є спеціальними нормами.

Згідно з п. 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п.п. 12.3.1 - 12.3.4 п. 12.3 статті 12 ПК України).

Таким чином, рішенням Львівської міської ради від 19 січня 2015 року №4263 був встановлений транспортний податок, який справляється на території міста Львова, та затверджене Положення про транспортний податок, яке містить норми, аналогічні зазначеним вище приписам ПК України.

В той же час, п.п. 12.3.5 п. 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Додаткового суд наголошує, що відповідно до п. 10.2 статті 10 ПК України транспортний податок є обов'язковим місцевим податком.

Зокрема, відповідно до п. 267.4 статті 267 ПК України встановлена єдина ставка податку, що визначається з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000, 00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Таким чином, в даному випадку, рішення міської ради не може вплинути на визначення платників податку, об'єкту оподаткування, бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду, строку та порядку сплати податку, оскільки вони встановлені нормами ПК України, які і мають бути застосовані до правовідносин, які досліджуються судом в межах розгляду даної справи.

Окрім цього суд акцентує увагу на тому, що саме нормами Податкового кодексу України Личаківська обєднана державна податкова інспекції Головного управління ДФС у Львівській області керувалась при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, як це вбачається зі змісту самого рішення.

Таким чином, грошове зобов'язання визначене податковим повідомленням-рішенням від 11.11.2015 року за №5811-17 на суму 8 333,33грн., є винесеним у відповідності до норм діючого податкового законодавства. Розрахунок транспортного податку , яким дана ставка податку складає 25 000грн., оскільки позивач придбав даний транспортний засіб TOYOTA HIGHLANDER 2011 року випуску номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 (вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації 24.09.2015 року) тому дане податкове повідомлення-рішення винесена на суму 8333,33грн., оскільки позивач придбав даний автомобіль в вересні 2015 року (25000грн./12міс.= 2 083,33грн., сплата за один місяць).

Враховуючи викладене, платник зобовязаний сплачувати транспортний податок за ставкою та у строки, встановлені статтею 267 ПК України, якщо легковий автомобіль, що використовувався до 5 років, з обємом циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 05 липня 2016 року

Суддя Сакалош В.М.