Справа № 670/284/16-а
Суддя: Волкова О. М.
Дата ухвалення: 2016-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/284/16-а
Провадження № 2-а/670/14/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2016 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

позивача -- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області про скасування незаконних рішень, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом до Нетечинецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області, у якому із збільшенням позовних вимог просила визнати недійсним та скасувати рішення Нетечинецької сільської ради від 18.05.2015 року № 7-42/15, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2, а також скасувати рішення Нетечинецької сільської ради від 30.09.2014 року № 3-34/2014 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 на території Нетечинецької сільської ради, та стягнути із відповідача на її користь 5000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що рішення Нетечинецької сільської Ради від 18.05.2015 року № 7-42/15, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2, є незаконним, оскільки проект землеустрою земельної ділянки виготовлений з порушенням, так як не проведено погодження меж із суміжними землекористувачами, інтереси яких позивач представляє за дорученням, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Крім того, відповідачем було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 на 0,1805 га, що стало результатом самозахвату земельної ділянки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 0,0105 га. ОСОБА_3 було затверджено документацію, згідно якої йому незаконно відійшло приміщення кухні-сараю з господарства АДРЕСА_1 та спільна криниця.

Також ОСОБА_1 просила поновити їй строк звернення до суду з адміністративним позовом, а саме на оскарження рішення Нетечинецької сільської ради від 18.05.2015 року № 7-42/15, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2, з тих підстав, що про вказане рішення їй стало відомо 26.11.2015 року з листа Держсільгоспінспекції у Хмельницькій області від 20.11.2015 року. А про рішення Нетечинецької сільської ради від 30.09.2014 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 на території Нетечинецької сільської ради вона дізналась 02.02.2015 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позові, та просила задовольнити.

Представник відповідача, сільський голова Нетечинецької сільської Ради Коваль Л.Д. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити, та заперечувала проти поновлення позивачу строку звернення до суду, вказуючи, що ОСОБА_1 своєчасно дізналась про прийняті рішення і вже оскаржувала їх до суду.

Судом до участі у справі як третіх осіб було залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Остання, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила.

ОСОБА_3 у судовому засіданні не погодився із вимогами ОСОБА_1, звертаючи увагу суду на те, що він отримав від сільської ради дозвіл на приватизацію законно, виготовив технічну документацію та приватизував земельну ділянку по АДРЕСА_2. При визначенні меж ОСОБА_4 відмовився від підпису акту, а ОСОБА_5 повідомив, що він уповноважив позивачку щодо вирішення усіх земельних питань, які його стосуються. Щодо приватизації земельної ділянки його дочкою ОСОБА_2 у розмірі 0,1805 га, то жодного захвату з боку сусідньої земельної ділянки нею не здійснено.

Заслухавши сторони, пояснення третьої особи, дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.05.2015 року 42 сесія шостого скликання Нетечинецької сільської ради за № 7-42/2015 прийняла рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 на території Нетечинецької сільської ради», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та передано у власність земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку розміром 0,1805 га в АДРЕСА_2.

Прийняттю вказаного рішення передувало рішення Нетечинецької сільської ради № 7-25 /2013 від 11.09.2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2», згідно якого було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки в орієнтовному розмірі 0,48 га, з них для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2, розміром 0,18 га.

Крім того , рішенням Нетечинецької сільської ради від 30.09.2014 року № 3-34/2014 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 на території Нетечинецької сільської ради» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських споруд ОСОБА_3 на території Нетечинецької сільської ради в АДРЕСА_2, та передано земельну ділянку у власність.

Водночас, як випливає із рішень Нетечинецької сільської ради № 5-33/2014 від 08.08.2014 року та № 8-33/2014 від 08.08.2014 року сесією сільської ради було надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2, без погодження межі із спадкоємцями ОСОБА_8 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок без погодження межі по АДРЕСА_2, із ОСОБА_4 та спадкоємцями ОСОБА_8 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які безпідставно відмовляються від підпису протоколу погодження межі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України, встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

За приписами ст. 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно зі ст. 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів.

Згідно ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до положень ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування на правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову у повному обсязі, посилалась на те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги вже були предметом розгляду у суді, по них прийнято рішення про відмову у задоволені, і рішення набрали чинності.

Положеннями ст. 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із постанови Віньковецького районного суду від 24.01.2014 року, (справа № 670/992/13-а, провадження № 2-а/670/1/14), прийнятої у справі за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії та скасування рішень органу місцевого самоврядування, позивач просила скасувати рішення сесії Нетечинецької сільської ради від 11.09.2013 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 та рішення Нетечинецької сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_9 від 09.07.2013 року.

Судом було встановлено, що приймаючи рішення сесії про надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою ОСОБА_3 та ОСОБА_10 рада діяла в межах своїх повноважень, оскільки питання про надання земельних ділянок комунальної власності у власність або у користування громадян та юридичних осіб підлягає вирішенню саме радою як представницьким органом місцевого самоврядування, на території якої знаходиться спірна земельна ділянка,і не допустила порушень владних повноважень під час винесення оскаржуваних рішень, та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 судом було відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а постанова Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24.01.2014 року - без змін.

18.11.2013 року (справа № 670/879/13-а, провадження № 2-а/670/57/13) Віньковецьким районним судом було прийнято постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у справі в адміністративні за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області про бездіяльність Нетечинецької сільської ради.

Судом було встановлено, що 30.07.2013 року позивачка ОСОБА_1 письмово звернулась до Нетечинецької сільської Ради із заявою, в якій просила визначити згідно погосподарських книг розмір ділянки, на якій знаходиться будинок ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, та будинок покійної ОСОБА_8 по АДРЕСА_1, і встановити межові знаки, необхідні для проведення замірів земельної ділянки для виготовлення технічної документації.

02.08.2013 року комісією Нетечинецької сільської ради з питань агропромислового комплексу, землекористування і соціального розвитку села на виконання заяви ОСОБА_1 від 30.07.2013 року за участю заявниці було проведено обстеження земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та складено акт обстеження земельної ділянки. Згідно вказаного акту земельна ділянка ОСОБА_3 становить 0,42 га, що відповідає погосподарській книзі, обмір земельної ділянки ОСОБА_8 становить 0,24 га, а згідно записів погосподарської книги по АДРЕСА_1, рахується 0,23 га. Під час обмірів виявлені чіткі межові знаки. Криниця знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3 Порушень з боку ОСОБА_3 щодо межових знаків не виявлено, та згідно ст. 108 п. 1 допускається використання межових знаків будівель та споруд, які знаходяться на межі.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а постанова Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18.11 2014 року - без змін.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 року (справа № 670/962/14-а) було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської ради про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, у якому вона просила скасувати рішення сесії від 30.09.2014 року, яким затверджено проект землеустрою на відведення земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Аналогічні вимоги позивачки ОСОБА_1 були предметом розгляду у цивільній справі № 670/47/15-ц до відділу Держземагенства у Віньковецькому районі Хмельницької області про визнання недійсною технічної документації, та у цивільній справі № 670/510/14-ц до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, третя особа ОСОБА_3 про вирішення земельного спору. Рішеннями Віньковецького районного суду від 11.11.2014 року та 23.03.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Отже твердження позивачки про поважність причин нею пропуску звернення до суду не відповідає дійсності, оскільки про оспорювані нею рішення Нетечинецької сільської ради їй було відомо своєчасно, тому підстав для поновлення строку звернення до суду не вбачається.

Таким чином, враховуючи наведене, суд доходить висновку, що представник відповідача, який заперечує проти адміністративного позову довів правомірність прийняття своїх рішень, а саме рішення сесії Нетечинецької сільської ради від 30.09.2014 року № 3-34/2014 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 на території Нетечинецької сільської ради» та рішення від 18.05.2015 року за № 7-42/2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 на території Нетечинецької сільської ради», у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди » розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У судовому засіданні позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральної шкоди саме діями відповідача, тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 116, ст. 118, ст. 125, ст. 126, ст. 155, ст. 211 Земельного Кодексу України, ст. 6, ст. 11, ст. 17, ст. ст. 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області про скасування незаконних рішень, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її складання в повному обсязі через Віньковецький районний суд Хмельницької області.

Суддя О.М. Волкова