Справа № 2а-5194/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Київ К/800/13282/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року

у справі № 2а-5194/11/2670

за позовом Казенного підприємства «Кіровгеологія»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

про визнання нечинним рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Казенне підприємство «Кіровгеологія» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва (далі - відповідач) про визнання нечинним рішення № 913/2 від 02 вересня 2010 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2012 року позов був задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва № 913/2 від 02 вересня 2010 року про стягнення з Казенного підприємства «Кіровгеологія» коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу в частині продажу інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2013 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Казенне підприємство «Кіровгеологія», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перетворення державних підприємств у казенні» від 30 червня 1998 року № 987 було створено шляхом перетворення Державного геологічного підприємства «Кіровгеологія», яке є його правонаступником і належить до сфери управління Міністерства охорони навколишнього природного середовища України.

02 вересня 2010 року ДПІ у Печерському районі м. Києва, на підставі Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», прийняла рішення № 913/2 про стягнення коштів та продаж активів, що перебувають у власності (повному господарському віданні) платника податків Казенного підприємства «Кіровгеологія», а також тих активів, права власності на які він набуде у майбутньому, в рахунок погашення узгодженої суми податкового боргу.

Підставою для прийняття такого рішення стало непогашення позивачем податкового боргу протягом встановленого чинним законодавством терміну після направлення податковим органом на адресу підприємства першої податкової вимоги від 10 червня 2009 року № 1/5320 та другої податкової вимоги від 28 липня 2009 року № 2/6435.

На час прийняття оскаржуваного рішення, податковий борг позивача становив 1725032,63 грн., у тому числі з податку на додану вартість у сумі 1457410,88 грн., та по земельному податку з юридичних осіб у сумі 267621,75 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом неправомірно було прийнято оскаржуване рішення в частині продажу інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу, які встановлені статтею 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку стягнення коштів та продажу інших активів платка податків, які перебувають у податковій заставі», оскільки Казенне підприємство «Кіровгеологія» відповідає за свої зобов'язання лише коштами, які перебувають у його розпорядженні, з урахуванням того, що податковий орган, приймаючи спірне рішення, не дотримався вимог пункту 11.2 статті 2 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Відмовляючи в решті позовних вимог, суд виходив з того, що оскаржуване рішення в частині стягнення коштів з Казенного підприємства «Кіровгеологія» за податковим боргом є правомірним, оскільки у позивача залишається узгоджений податковий борг, який позивач самостійно у встановлений законодавством строк не сплатив та не надав доказів, які б спростували наявність заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) джерелами погашення податкового боргу платника податків за рішенням органу стягнення, які є виконавчими документами, є будь-які активи платника податків (його філій, відділень, інших відокремлених підрозділів) з урахуванням обмежень, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі коли заходи з продажу активів платника податків за рішенням органу стягнення не привели до повного погашення суми податкового боргу, додатковим джерелом його погашення органом стягнення може бути визначено продаж активів платника податків, попередньо переданих ним у тимчасове користування чи розпорядження іншим особам відповідно до норм цивільно-правових договорів, або сума заборгованості інших осіб перед платником податків, право на вимогу якої переводиться на орган стягнення, включаючи право на отримання основної суми депозиту або кредиту, а також доходу за ними. Продаж або стягнення таких активів не зупиняє дію таких цивільно-правових договорів до кінця строків їх дії (крім депозитних договорів), а покупець таких активів набуває прав та обов'язків платника податків за такими договорами, у тому числі права на отримання доходу за ними. Якщо норми зазначеного цивільно-правового договору передбачають право кредитора на його дострокове припинення або збільшення розміру доходів за ним чи прийняття інших рішень, які приводять до швидшого повернення суми основного боргу та/або доходу за ним, орган стягнення зобов'язаний прийняти рішення про такі дії.

Відповідно до підпункту 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення щодо продажу активів у випадках визначених цим пунктом, може бути прийняте при недостатності коштів, отриманих від продажу платника податків, передбачених у п. 7.1 цієї статті, або неможливості їх продажу.

Згідно з підпунктом «е» підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку активів, що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу, включено майно, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України.

Таким чином, нормами Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обмеження передбачено лише щодо майна, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств.

Фондом державного майна України встановлено порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства.

Наказом Фонду державного майна України від 05 травня 2001 року № 787 затверджено Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, та не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відповідно до додатка 1 Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивача включено до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації та для яких законодавством України визначено окремий порядок опису та реалізації активів у випадку наявності податкового боргу.

Статтею 11 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено особливий порядок погашення податкового боргу підприємств, що не підлягають приватизації.

Згідно пункту 11.2. статті. 11 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі коли податковим боржником визнається платник податків, який не підлягає приватизації, податковий орган здійснює заходи щодо продажу його активів, які не входять до складу цілісного майнового комплексу, що забезпечує ведення його основної діяльності, та який за будь-яких обставин згідно з пунктом 7.3.1 статті 7 цього Закону не може бути використаний як джерело погашення податкового боргу.

Так, податковий орган, приймаючи спірне рішення не взяв до уваги факт застосування до позивача особливого порядку погашення податкового боргу, що призвело до прийняття незаконного рішення.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про обґрунтованість позовних вимог щодо скасування рішення № 913/2 від 02 вересня 2010 року в частині продажу інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна