Справа № 808/1021/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року (о 15 год. 40 хв.)Справа № 808/1021/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача Косаревській О.М.,

представника відповідача Сахно О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікар Плюс»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ікар Плюс» (далі - ТОВ «Ікар Плюс», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому з урахуванням уточнення просить:

визнати протиправною відмову відповідача у поверненні помилково сплаченого позивачем транспортного податку з юридичних осіб 2015 року у розмірі 25 000,00 грн. шляхом погашення грошового зобов'язання з транспортного податку з юридичних осіб 2016 року;

зобов'язати відповідача провести повернення помилково сплаченого позивачем транспортного податку з юридичних осіб 2015 року у розмірі 25 000,00 грн. шляхом погашення транспортного податку з юридичних осіб 2016 року на підставі заяви від 04.03.2016.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві про зміну позовних вимог (вх. №15158). Зокрема, зазначає, що відповідно до положень статті 267 Податкового кодексу України на підставі Розрахунку збору за першу реєстрацію транспортних засобів на 2015 рік, ТОВ «Ікар Плюс» протягом січня-жовтня 2015 року сплатило до бюджету транспортний податок з юридичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. Об'єктом оподаткування у даному випадку був автомобіль Mercedes-Benz S500 4 Matic, державний номер НОМЕР_1, 25.07.2012 року випуску. Враховуючи положення статей 4, 8, 12 Податкового кодексу вважає, що бюджетний період, в якому має застосовуватись транспортний податок у м. Запоріжжя, є 2016 рік, а тому позивачем помилково перераховано до бюджету у 2015 році суму транспортного податку у розмірі 25 000,00 грн. У зв'язку із чим, 09.03.2016 позивач звернувся до податкової інспекції із заявою про повернення коштів шляхом зарахування суми транспортного податку в рахунок транспортного податку з юридичних осіб 2016 року, тобто просив відповідача погасити грошові зобов'язання з транспортного податку, нараховані ним у 2016 році за рахунок помилково сплачених сум транспортного податку у 2015 році, оскільки на момент звернення з вказаною заявою позивач відповідно до вимог пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України вже подав податкову декларацію з транспортного податку за 2016 рік, що підтверджується квитанцією. Посилається на приписи статті 43 Податкового кодексу України та зазначає, що висновок позивачем не був отриманий, при цьому листом №5135/20/08-30-13-02 від 18.03.2016 відповідач повідомив, що станом на 16.03.2016 у ТОВ «Ікар Плюс» відсутня переплата з транспортного податку. На підставі вищевикладеного, вказує, що позивач не погоджується з відмовою відповідача від повернення позивачу коштів шляхом зарахування передчасно (помилково) сплаченої суми та вважає таку відмову протиправною, а тому просить позов задовольнити та скасувати оскаржуване рішення відповідача.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили із підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов від 22.06.2016 (вх. № 18942). Зазначає, що починаючи з 01 січня 2015 року у юридичних осіб, що мають власні зареєстровані у встановленому порядку легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років та мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, виникає обов'язок зі сплати транспортного податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 грн. за кожен легковий автомобіль. Вказує на ту обставину, що позивач має власний зареєстрований легковий автомобіль, який має ознаки об'єкта оподаткування у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, а тому юридичною особою повинна бути самостійно нарахована сума транспортного податку. У зв'язку із вищевикладеним, позивачем було подано декларацію з транспортного податку за 2015 рік, в якій підприємство задекларувало вказані зобов'язання та згодом сплатило їх. Крім того, пояснює, що 09.03.2016 позивач звернувся до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області із заявою про повернення помилково сплачених коштів, однак з огляду на норми закону відповідачем не було задоволено вказану заяву та надано відповідну обґрунтовану відповідь. Враховуючи вищевикладене, вважає вимоги позивача про повернення відповідної суми сплаченого податку є неправомірними. Просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

На підставі статті 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «Ікар Плюс» (ідентифікаційний код 25475796) є юридичною особою, яка зареєстрована 05.02.1998, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач є власником автомобіля марки MERCEDES-BENZ S500 4MATIC, чорного кольору, 2012 року випуску, з об'ємом двигуна 4663 кубічних сантиметрів, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 25.07.2012, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

19.02.2015 позивачем до контролюючого органу було подано Розрахунок суми збору за першу реєстрацію транспортних засобів за 2015 рік, відповідно до якої самостійно були визначені податкові зобов'язання з транспортного податку з юридичних осіб до сплати за звітний період (код рядка 8) у сумі 25 000,00 грн.

Платіжними дорученнями від 23.04.2015 №4648 на суму 6 250,00 грн., від 22.07.2015 №4810 на суму 6 250,00 грн., від 23.10.2015 №4972 на суму 6 250,00 грн., від 26.01.2016 №5149 на суму 6 250,00 грн. позивачем було повністю сплачено задекларовану суму транспортного податку.

Крім того, ТОВ «Ікар Плюс» до подано контролюючого органу Податкову декларацію з транспортного податку на 2016 рік, відповідно до якої самостійно були визначені податкові зобов'язання з транспортного податку з юридичних осіб до сплати за звітний період (код рядка 6) на загальну суму 25 000,00 грн.

09.03.2016 позивач звернувся до ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області із листом, у якому просило зарахувати передчасно сплачену суму транспортного податку у розмірі 25 000,00 грн. в рахунок транспортного податку з юридичних осіб 2016 року за тим же автомобілем.

Листом від 11.03.2015 №5135/10/08-30-13-02 відповідач повідомив підприємство, що самостійно нарахована сума відповідно до податкової декларації по транспортному податку з юридичних осіб № від 19.02.2015 станом на 16.03.2016 сплачена у повному обсязі і переплата у позивача по платежу «транспортний податок з юридичних осіб», код бюджетної класифікації 18011101 відсутня.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема:

подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;

сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За приписами пунктів 49.1, 49.2 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Підпунктом 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

За змістом пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України (в редакції від 11.06.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 Податкового кодексу України є об'єктами оподаткування.

Об'єктами оподаткування у відповідності до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Як передбачено підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Пунктом 267.4 Податкового кодексу України встановлена ставка транспортного податку у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 Податкового кодексу України, з розрахунку на календарний рік.

За підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період при сплаті транспортного податку дорівнює календарному року.

Платники податку - юридичні особи за нормами підпункту 267.6.4 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцем реєстрації об'єкта оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Судом встановлено, що ТОВ «Ікар Плюс» самостійно визначено податкові зобов'язання з транспортного податку з юридичних осіб за 2015 рік шляхом подання відповідного розрахунку до контролюючого органу, самостійно задекларовані зобов'язання були сплачені повністю в установлені законодавством строки.

Згідно з підпунктом 14.1.182 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України помилково сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань.

За нормами статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Таким чином, податкове законодавство передбачає можливість виникнення правової ситуації, пов'язаної з помилковою та/або надмірною сплатою податкових платежів. Визначення того, що належить розуміти як помилково та/або надміру сплачені митні платежі міститься в податковому законодавстві.

Так, вважаючи, що позивачем помилково перераховано до бюджету у 2015 році суму транспортного податку у розмірі 25 000,00 грн., у березня 2016 року позивач звернувся до податкової інспекції із заявою про повернення коштів шляхом зарахування суми сплаченого транспортного податку за 2015 рік в рахунок транспортного податку з юридичних осіб 2016 року, тобто просив відповідача погасити грошові зобов'язання з транспортного податку, нараховані ним у 2016 році за рахунок помилково сплачених сум транспортного податку у 2015 році.

Однак, із таким твердженням позивача суд не може погодитись із огляду на наступне.

Пункт 56.11 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Пунктом 50.1 ст.50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Судом встановлено та представником позивача підтверджено, що ТОВ «Ікар Плюс» не було уточнено самостійно визначені податкові зобов'язання з транспортного податку з юридичних осіб за 2015 рік, уточнюючий розрахунок до контролюючого органу не надсилався.

До того ж, на підставі системного аналізу приписів статті 43 Податкового кодексу України, суд вважає, що її нормами передбачено можливість повернення сум грошового зобов'язання на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, норми вказаної статті Кодексу не встановлюють можливості для погашення грошового зобов'язання з того самого податку.

Ураховуючи вище викладені норми та матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно та у відповідності до приписів законодавства відмовлено позивачу у поверненні помилково сплаченого позивачем транспортного податку з юридичних осіб 2015 року у розмірі 25 000,00 грн. шляхом погашення грошового зобов'язання з транспортного податку з юридичних осіб 2016 року, оскільки на час звернення із відповідною заявою переплата у підприємства по платежу «Транспортний податок з юридичних осіб» була відсутня.

Оскільки вимоги про зобов'язання відповідача провести повернення помилково сплаченого позивачем транспортного податку з юридичних осіб є похідними позовними вимогами від визнання протиправною відмови, яка відповідачем допущена не була, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволені позову в цій частині також.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно із частинами першою, другою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Як встановлено частинами першою та другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак