Справа № 805/4715/15-а
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Аляб'єв І.Г.
Суддя-доповідач - Жаботинська Світлана Володимирівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року справа №805/4715/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Жаботинської С.В., суддів Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року у справі № 805/4715/15-а за позовом ОСОБА_2 до державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Веремеєнко Олександра Володимировича, начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Хаваліц Івана Івановича про визнання постанови від 15.09.2014 року не законною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати постанову про закриття виконавчого провадження від 15.09.2014 року ВП № 43800110, яка винесена Веремеєнко О.В. та затверджена Хаваліц І.І., не законною.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення Господарського суду Донецької області від 19 листопада 2013 року звільнила приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, згідно наказу Господарського суду Донецької області, таке звільнення приміщення мало супроводжуватися підписанням акта прийому-передачі приміщення. Відповідного акта позивач не підписувала, більш того, їй не пропонували його підписати.

За таких обставин, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15.02.2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Господарського суду Донецької області від 19 листопада 2013 року є фактично виконаним, оскільки відповідне приміщення звільнене добровільно, передане стягувачу, претензій у сторін виконавчого провадження не виникло.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що у позивача є претензії; приміщення не передано стягувачу, оскільки відсутній акт прийому-передачі зазначеного приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів встановила наступне.

Наказом Господарського суду Донецької області від 19.11.2013 року у справі № 905/6723/13 зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 в 20-денний строк з дня набрання рішенням чинності звільнити та передати приміщення за актом приймання-передачі Управлінню міського майна Маріупольської міської ради нежитлове приміщення загальною площею 52, 6 кв.м., що дорівнює 1/1 частки, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Орджонікідзе, 54 ( а.с. 7).

24 червня 2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Денисовою І.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 43800110 з виконання наказу № 905/6723/13, виданого 19 листопада 2013 року Господарським судом Донецької області ( а.с. 31).

У заяві від 19.08.2014 року до начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Хаваліц Івана Івановича позивач просила відстрочити виконання рішення та зобов'язувалась звільнити приміщення, зазначала, що рішення суду вона виконає добровільно - приміщення буде звільнено 26.08.2014 року. Ключі залишені у регістратурі ( а.с. 33).

26 серпня 2014 року державний виконавець Орджонікідзевського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Веремеєнко О.В. склав акт б/н про добровільне виконання зазначеного вище наказу. Зокрема, зазначено, що позивач добровільно звільнила приміщення ( а.с. 23). В акті міститься також підпис представника стягувача та двох понятих.

У зв'язку з цим, 15 вересня 2014 року державним виконавцем Веремеєнко О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с. 35), яка отримана позивачем 01.10.2015 року ( а.с. 37).

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. За виконавчим документом про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступає орган, за позовом якого судом винесено відповідне рішення, або орган державної влади (крім суду), який відповідно до закону прийняв таке рішення. За іншими виконавчими документами про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступають органи доходів і зборів.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, постанови судів у господарських справах.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках ( ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вже зазначалось раніше, 24 червня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 43800110 з виконання наказу № 905/6723/13.

19.08.2016 року позивачем подана заява про добровільне виконання рішення суду. Зазначене підтверджується актом державного виконавця від 26.08.2014 року б/н про добровільне виконання наказу Господарського суду Донецької області від 19.11.2013 року, а саме позивач звільнила приміщення.

Разом з тим, в наказі Господарського суду Донецької області від 19.11.2013 року у справі № 905/6723/13 зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 звільнити та передати приміщення за актом приймання-передачі Управлінню міського майна Маріупольської міської ради.

Тобто, передача приміщення не відбулась, оскільки будь-які посилання в акті державного виконавця та інші документи, що підтверджують цей факт, відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2014 року і вона підлягає скасуванню.

Позивач у позовній заяві просить визнати постанову про закриття виконавчого провадження не законною.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та доводів апеляційної скарги та визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Веремеєнко О.В. про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2014 року.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачами не надано доказів на підтвердження повного виконання наказу Господарського суду Донецької області від 19.11.2013 року у справі № 905/6723/13, а саме передачі приміщення за актом приймання-передачі Управлінню міського майна Маріупольської міської ради.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання адміністративного позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 1023, 12 грн. ( а.с. 3-4, 60).

Тобто, сума судового збору, яка підлягає поверненню, становить 1023, 12 грн.

Керуючись статтями 11, 94, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року у справі № 805/4715/15-а - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Веремеєнко Олександра Володимировича, начальника Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Хаваліц Івана Івановича про визнання дій неправомірними -задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Веремеєнко О.В. про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2014 року.

Стягнути з розрахункового рахунку за рахунок бюджетних асигнувань Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2) судові витрати (сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги) в сумі 1023 ( одна тисяча двадцять три) грн. 12 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.В.Жаботинська

Судді І.А.Васильєва

Е.Г.Казначеєв