Справа № 806/6677/13-а
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м.Житомир справа № 806/6677/13-a

категорія 5.2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінновація Інтернаціональ" до Житомирської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України в м.Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення №101060000/2013/300453/2 від 12.06.2013 та картки відмови №101060000/2013/00541 від 12.06.2013, стягнення 31878,93 грн.,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроінновація Інтернаціональ" звернулося до суду з позовом до Житомирської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № 101060000/2013/300453/2 від 12 червня 2013 року та картку відмови в митному оформленні № 101060000/2013/00541 від 12 червня 2013 року;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Агроінновація Інтернаціональ" надлишково сплачені митні платежі у сумі 31878,93 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що для здійснення митного оформлення товарів, поставлених компанією - продавцем "Landmaschinen Vertrieb Altenweddingen GmbH" (Німеччина), за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), застосованим позивачем, крім самої декларації, митному органу були надані усі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару відповідно до п. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Проте, на думку позивача, митним органом безпідставно не були взяті до уваги документи, з причин відсутності в них достатньої інформації, необхідної для підтвердження заявленого декларантом розрахунку митної вартості. Позивач вважає, що у Житомирської митниці не було достатніх підстав для визначення митної вартості з використанням резервного методу, оскільки митним органом не доведено існування обставин, які б підтверджували обґрунтованість його сумнівів щодо задекларованої декларантом митної вартості імпортованих товарів. Зазначає, що даний резервний метод застосовано з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності, додержання прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб. У зв"язку з цим, просить скасувати оскаржуване рішення та картку відмови та повернути надміру сплачений митний платіж.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року у справі № 806/6677/13-а позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості №101060000/2013/300453/2 від 12.06.2013 та картку відмови №101060000/2013/00541 від 12.06.2013, винесені Житомирською митницею Міндоходів. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінновація Інтернаціональ" 31878,93 грн надлишково сплачених митних платежів та 390 грн судового збору.

16 січня 2014 року Житомирським апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів залишено без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 квітня 2016 року касаційну скаргу Житомирської митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві задоволено частково. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

При цьому в ухвалі суду вказано, що при новому розгляді справи суду першої інстанції слід дослідити наступні питання: які саме документи декларант подав до митного органу на підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення, у розумінні вимог частини 2 статті 53 МК, за результатом розгляду яких у митного органу виникли сумніви у достовірності викладених у ній відомостей; дотримання відповідачем процедури витребування у позивача додаткових документів у зв'язку із сумнівом у правильності визначення митної вартості, у розумінні описаних вимог, а також щодо проведення з цього приводу процедури консультацій між митним органом та декларантом; необхідним є встановлення обґрунтованості та доведеності митним органом неможливості послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості та дотримання позивачем визначеного нормативними документами порядку повернення надміру сплачених митних платежів.

В ході нового розгляду справи первинного відповідача - Житомирську митницю Міндоходів замінено належним відповідачем - Житомирською митницею ДФС.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з мотивів наведених у позові.

Представник відповідача - Житомирської митниці ДФС в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зважаючи на доводи викладені у письмових запереченнях проти позову. Зокрема вказав, що враховуючи, що декларантом надано неповні відомості щодо митної вартості товару, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України та не були надані додаткові документи на вимогу митного органу для підтвердження заявленої митної вартості товару, згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу України відповідачем було здійснено коригування заявленої митної вартості товару яка ґрунтувалась на раніше визнаних митними органами вартостях з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, з врахуванням обсягу партії ідентичних товарів, умов поставки та комерційних умов, зокрема МД №305080002/2012/003382 від 05.12.2012. При здійсненні митної оцінки був застосований резервний метод визначення митної вартості товарів у відповідності з вимогами ст.64 Митного кодексу України. Зазначає, що при прийнятті рішення про коригування митної вартості враховувалось відповідно до ч.2 ст.159 МКУ такі умови, як фізичні характеристики товару, країна походження, країна виробництва, виробник товару, асортимент товару та торгівельна марка. Вважає спірні рішення такими, що винесені у відповідності до вимог діючого законодавства. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в м.Києві в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно письмових заперечень, просить у позові відмовити.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на таке.

Встанлено, що 17 травня 2013 року між ТОВ "Агроінновація Інтернаціональ" (покупець) та фірмою Landmaschinen Vertrieb Altenweddingen GmbH (продавець) укладено контракт з купівлі-продажу товару №2013 АІ10.(а.с.21-22)

Відповідно до пункту 1.1 даного контракту продавець зобов'язується продати, а покупець придбати сільськогосподарську машину (Комбайн John Deere С670i - б/в) на умовах FCA Altenweddsngen /Німеччина (Інкотермс 2010).

Пунктами 3.2, 3.3 контракту визначено про поставку товару не пізніше 30 травня 2013 року, датою поставки вважається дата відмітки митниці в пункті призначення вантажу.

В розділі 4 контракту № 2013 АІ10 визначено, що ціна на товар Комбайн John Deere С670i що був у вжитку, у комплектації з жаткою, рапсовим столом, візком, становить 80000 євро.

Продавцем було направлено позивачу інвойс, в якому зазначено товар, що поставляється, та ціну за вказаний товар відповідно до контракту (а.с 24-26).

При отриманні вказаного товару та з метою здійснення його митного оформлення позивачем до Житомирської митниці 10 червня 2013 року подано декларацію митної вартості №101060000/2013/009564, у якій митну вартість товару визначено у сумі 185248,16 грн. (з врахуванням ПДВ та оплати транспортних послуг) (а.с. 7-8).

Рішенням Житомирської митниці №101060000/2013/300453/2 від 12 червня 2013 року про коригування митної вартості товарів, що були заявлені позивачем для поміщення в митний режим імпорту в Україну згідно з митною декларацією здійснено коригування заявленої позивачем митної вартості, в результаті чого митну вартість товару, було збільшено з 86756,22 євро до 101695,03 євро (а.с. 9-10).

В даному рішенні зазначено, що митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартісні операції), оскільки документи, зазначені у ст. 53 Митного кодексу України, подані для митного оформлення, містять розбіжності, а саме: (у контракті № 2013- АІ10 від 17 травня 2013 року зазначено, що товар буде поставлений не пізніше 30 травня 2013 року, а фактично товар поставлений 6 червня 2013 року - дата в товаротранспортній накладній № 243789), а також в зв'язку з неподанням декларантом на письмову вимогу митного органу відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме:

- договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця;

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару.

За інформацією, яка наявна у митного органу, вартість схожих товарів є вищою в порівнянні з митною вартістю оцінюваних товарів. Проведено процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору другорядних методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог ст.ст. 59-64 Митного кодексу України. За результатами проведеної консультації встановлено, що методи 2а та 2б не можуть бути застосовані у зв'язку відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари, методи 2в і 2г- в зв'язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях на основі МД № 305080002/2012/003382 від 5 травня 2012 року, з урахуванням коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо, що відповідає принципам і критеріям, визначеним Угодою про застосування ст. VІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

У звязку з коригуванням митної вартості товарів, 12 червня 2013 року відповідачем винесено картку відмови в митному оформленні № 101060000/2013/009564 (а.с. 11-12).

Позивач, з метою уникнення матеріальних збитків, сплатив митні платежі відповідно до визначеної відповідачем митної вартості.

Вважаючи спірні рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи рішення відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Митного кодексу України від 13.02.2012 № 4495-VI (далі - МК України) в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до частини 1 статті 246 Митного Кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК України), метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (ч. 1 ст. 257 МК України).

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно зі ст. 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

За приписами статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Приписами частин другої - п`ятої статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною 2 статті 58 МК України.

Так, відповідно до вказаної правової норми, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п'ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм випливає, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом контролюючому органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Наведене відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Також це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Судом встановлено, що митна вартість товару позивачем була визначена за основним методом - за ціною договору та склала 185248,16 грн.

Для підтвердження митної вартості, заявленого до митного оформлення товару "Комбайн John Deere С670i б/в за МД від 10.06.2013 №101060000/2013/009564, позивачем було надано такі документи: декларацію митної вартості, зовнішньоекономічний контракт від 17.05.2013 №2013-АІ10 між Vertrieb Altenweddingen GmbH (Німеччина" та ТОВ "Агроінновація", рахунок від 06.06.2013 №154864, звіт №359 від 10.06.2013 про оцінку комбайна, договір про надання транспортних послуг від 04.04.2013 №17/13, рахунок фактуру про надання транспортних послуг від 10.06.2013 №СФ-0000381.

Як встановлено судом, при перевірці правильності визначення митної вартості товару, Житомирською митницею встановлено, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності, а саме: у контракті №2013-АІ10 від 17.05.2013 зазначено, що товар буде поставлений не пізніше 30.05.2013, а згідно товарно-транспортної накладної фактично товар поставлений 06.06.2013.

У зв"язку з цим відповідачем у позивача було витребувано додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість:

- договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця;

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу приписів частини 4 статті 53 МК України, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно зі пунктом 1 частини 4 цієї статті МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контролюючий орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 червня 2015 у справі за позовом ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" до Миколаївської митниці.

Для підтвердження визначеної митної вартості товару за першим методом та на виконання вимог відповідача, позивачем було додатково надано такі документи: додаткову угоду до контракту від 05.06.2013, копію декларації країни-відправлення, проформу-рахунок №109357/01 від 03.06.2013, лист від продавця, калькуляцію ціни від продавця, лист №45 від 11.06.2013.

Суд вважає, що подані позивачем документи є достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару, зазначеного у декларації за першим методом, з огляду на таке.

Як вбачається з додаткової угоди від 05.06.2013, термін поставки товару продовжено до 14.06.2013, а тому висновки відповідача з приводу того, що у контракті №2013-АІ10 від 17.05.2013 зазначено, що товар буде поставлений не пізніше 30.05.2013, а згідно товарно-транспортної накладної фактично товар поставлений 06.06.2013, є безпідставними.

Що стосується неподання товариством додаткових документів, згідно наданого переліку, то представник позивача в судовому засіданні пояснив, що товар, який поставлявся є бувшим у вжитку, всі документи, що були витребувані митницею, неможливо надати, так як комбайн здавався в оренду з 2008 року і каталоги, специфікації, прейскуранти виробника та виписку з бухгалтерської документації товару найти вже не є можливим.

Натомість, на підтвердження ціни товару, позивачем подана калькуляція вартості товару з урахуванням фізичного зносу, підготовлена продавцем, в якій вказана ціна комбайну 80615 євро (а.с. 31) та звіт оцінювача-автотоварознавця ОСОБА_3 №359 про оцінку комбайну John Deere С670i бувший у вжитку, у комплектації з жаткою, рапсовим столом, візком, і експертом зроблено висновок, що вартість товару становить 890652,67 грн (а.с.30).

Крім того, в судовому засіданні жоден представник митниці не зміг пояснити , які саме документи малися на увазі під рахунками про здійснення платежів третім особам на користь продавця, тобто, що саме витребовувалось у позивача.

Таким чином, подані позивачем до митного оформлення документи не містять розбіжностей, піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару та повністю відповідають вимогам ч.2 ст.58 Митного кодексу України, а тому не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Крім того, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із методів, передбачених п.1,2,2а,2б,2в ст.57 Кодексу, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Разом з тим, відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів того, чому неможливо було застосувати будь-який з попередніх методів.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що у зв"язку з неподанням позивачем повного пакету документів, які витребовувалися митницею та в результаті проведених консультацій, рівень митної вартості було скориговано з 86756,22 EUR на 101695,03 EUR за резервним методом з дотриманням вимог статті 64 Кодексу.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що митну вартість визначено за резервним методом на підставі наявної у митного органу інформації, згідно МД №305080002/2012/003382 від 05.12.2012 з урахуванням коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що відповідає принципам і критеріям, визначеним Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Разом з тим, як вбачається з МД №305080002/2012/003382 від 05.12.2012 подібний Комбайн зернозбиральний JOHN DEERE 670i б/в поставлявся з Чехії на умовах поставки DAF, тоді як Комбайн згідно ВМД №101060000/2013/009564 поставлявся з Німеччини на умовах поставки FCA.

Досліджуючи дані декларації, суд дійшов висновку, що товари подібні лише найменуванням, а оскільки умови поставки та країни походження товарів різні, тому і складові митної вартості будуть інші. Крім того, відповідачем не взято до уваги, що поставлений товар б/в і комбайни можуть мати різні відсотки зношення, що розраховується за спеціальними формулами.

В судовому засіданні відповідачем не надано пояснень щодо зроблених коригувань та обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Таким чином, жодного відношення ні до позивача, ні до постачальника дана МД не має, а містить схожості лише у назві товару.

Отже, під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про існування достатніх підстав для виникнення обґрунтованого сумніву у Житомирської митниці щодо вартості імпортованого товару.

При цьому митним органом не було спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об'єктивну можливість і спроможність відповідача визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 Митною кодексу України.

Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Такі дії відповідача є прямим порушенням частини сьомої статті 54 Митного кодексу України, відповідно до якої у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги необґрунтованість висновків митного органу щодо неналежності наданих позивачем документів, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від № 101060000/2013/300453/2 від 12 червня 2013 року та картка відмови в митному оформленні № 101060000/2013/00541 від 12 червня 2013 року прийняті з порушенням вимог ст. ст. 57-60 Митного кодексу України, а тому підлягають скасуванню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Агроінновація Інтернаціональ" надлишково сплачених митних платежів у сумі 31878,93 грн. , суд зазначає наступне.

Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів урегульовано статтею 301 МК України.

Так, частиною 1 цієї статті передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів (ч. 3 ст. 301 МК України).

У відповідності до статті 43 Податкового кодексу України, яка регламентує умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, та частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України, розроблено Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 р. N 618 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 р. за N 1097/14364.

За змістом абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу III цього Порядку, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Відповідно до пунктів 2, 7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147 (чинного на день сплати позивачем митних платежів), повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. На підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган ДКУ готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

На час виникнення спору взаємовідносини територіальних органів Міндоходів (далі - органи Міндоходів) з місцевими фінансовими органами та територіальними органами ДКСУ в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань врегульовані Порядком взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженим спільним наказом Міндоходів і Міністерства фінансів України від 30 грудня 2013 року № 882/1188 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 січня 2014 року за № 146/24923; далі - Порядок взаємодії).

За змістом пунктів 5, 7, 10 Порядку взаємодії повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється у визначеному законодавством порядку органом ДКСУ на підставі отриманого від органу Міндоходів висновку, погодженого місцевим фінансовим органом.

Орган Міндоходів несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі висновку органу ДКСУ для виконання (пункт 8 Порядку взаємодії).

При цьому, виходячи зі змісту пункту 11 Порядку повернення відмова у поверненні коштів у встановленому порядку можлива за умови відсутності підстав для такого повернення.

Отже, законодавством визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку та строки, передбачені Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженим наказом ДМСУ, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (який був чинним на час виникнення спірних відносин; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1095/14362), на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Подібний висновок міститься також і в постанові Верховного Суду України від 24.03.2015 у справі 21-3а15к.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що заяви про повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість позивач до митного органу не надавав, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано визначеного вказаними вище нормативними актами порядку повернення надмірно сплачених платежів.

Оскільки, заява про повернення сум грошового зобов'язання до митного органу позивачем не надавалась, суд вважає позовну вимогу про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ "Агроінновація Інтернаціональ" надлишково сплачених митних платежів у сумі 31878,93 грн. передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінновація Інтернаціональ" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №101060000/2013/300453/2 від 12.06.2013 та картку відмови №101060000/2013/00541 від 12.06.2013, винесені Житомирською митницею ДФС.

В решті позовних вимог відмовити.

Відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроінновація Інтернаціональ" з Державного бюджету України 390 грн. (триста дев"яносто гривень) судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 01 липня 2016 р.