Справа № 607/4503/16-а
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2016 Справа №607/4503/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді В.М. Братасюка

за участю секретаря с/з О.І. Чичкевич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до відділу державного архітектурно будівельного контролю Тернопільської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із адміністративним позовом до відділу державного архітектурно будівельного контролю Тернопільської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення № 2 від 20.04.2016 року відділу державного архітектурно будівельного контролю Тернопільської міської ради про визнання винною ОСОБА_2 та притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною сьомою ст. 96 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 гривень, та закриття провадження у справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірну постанову складено, в порушення Конституції України, стовно невинної особи, інваліда другої групи, котра не є суб'єктом містобудування, фізично не може здійснювати будівництво, не є власником спірної квартири, до котрої проведено добудову, за відсутності принципу всесторонності та повноти дослідження обставин справи.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просить вимогу задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та наданих усних поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених у письмовому запереченні на позов. Вважає, що постанова від 20.04.2016 р. по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивачки до адміністративної відповідальності винесена правомірно, у задоволенні позову слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, суд встановив наступні обставини.

Позивачка ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання та фактично проживає в квартирі АДРЕСА_2

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого ПФУ від 24.12.2015 року довічно, позивачка отримує пенсію по інвалідності 2 групи загальне захворювання.

Медичним заключенням № 3 консультативної комісії Тернопільської міської лікарні № 1, стверджується, що позивача страждає на розсіяний склероз церебро спінальної форми. Нижній глибокий парез (IV-Vст.). Порушення тазових органів. За станом здоров'я позивачка не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї, в т.ч. ізольованій.

Судом також встановлено, що разом з позивачкою в квартирі АДРЕСА_2 має зареєстроване місце проживання її чоловік, ОСОБА_3, котрий також отримує пенсію по інвалідності 3 група захворювання.

Донька позивачки, ОСОБА_4, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. 22 листопада 2001 року за реєстровим номером 8749 та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №27403 - є власником квартири за адресою АДРЕСА_1.

10.06.2015 року донькою позивачки, на ім'я останньої було надано довіреність на представництво інтересів, в тому числі на здійснення нагляду за належною квартирою АДРЕСА_1, із здійсненням ремонтних робіт, поліпшень, реконструкцій.

18 квітня 2016 року головним спеціалістом - інспектором відділу державного архітектурно будівельного контролю Тернопільської міської ради- Рудковською Т.Я., на підставі звернення ПП «Вікторія - М» проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

В ході проведення перевірки уповноваженою особою відділу державного архітектурно-будівельного контролю складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 18.04.2016 року в якому встановлено провадження будівельних робіт з добудови до квартири житлового будинку, а саме: квартири АДРЕСА_1 - об'єкті збудовані капітальні стіни з газоблоків та влаштовано перекриття, що проводилися власними силами без відповідних дозвільних документів органів держбудінспекцією, без проектної документації затвердженої у встановленому законодавством порядку чим порушено ч. І ст.36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та постанову Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року за №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт»

Стосовно позивачки було складено протокол про адміністративне правопорушення від 18.04.2016 року, припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам від 18.04.2016 року та припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 18.04.2016 року.

Й насамкінець, постановою по справі про адміністративне правопорушення №2 від 20.04.2016 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.96 КУпАП та накладено на стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800грн. Копію постанови позивачка отримала того ж числа.

Вирішуючи позов суд наголошує на такому.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність у задоволенні позову з наступних мотивів.

Перш а все суд відзначає що за змістом спірної постанови позивачку притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 96 КУпАП.

При цьому ч. 7 ст. 96 КУпАП визначає відповідальність за діяння, передбачені частиною шостою цієї статті, вчинені щодо об'єктів II категорії складності

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про

адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу ст. 32 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» урегульовано питання визначення категорій складності об'єкта будівництва - усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Проте досліджуючи зміст спірної постанови, протоколу, на підставі якого складено постанову, акт перевірки вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 18.04.2016 року, суд констатує, що жодних матеріалів-документів при розгляді адміністративної справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, які б визначали категорійність об'єкту стороною відповідача суду не пред'явлено, не долучено до матеріалів адміністративної справи, хоча як зазначено вище обов'язок доказування в силу ст. 71 КАС України покладається на відповідача, що в свою чергу ставить під сумнів правильність визначення категорії складності і як наслідок кваліфікацію адміністративного правопорушення.

Окрім цього суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо належності суб'єкта відповідальності за вчинення можливого правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Як зазначено вище спірна квартира належить ОСОБА_4 - доньці позивачки, а сама ж позивачка має зареєстроване місце проживання та фактично проживає в іншій квартирі в цьому самому будинку - квартирі НОМЕР_2. З слів представника позивача, в силу обмежених фізичних можливостей ОСОБА_2 надзвичайно важко пересуватися, і у спірну квартиру вона навідується лише інколи підлити квіти

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує.

ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме ст. 4, визначено поняття суб'єкта містобудування - суб'єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Стаття 96 КУпАП передбачає відповідальність громадян або посадових осіб за порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов'язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

ЄСПЛ у рішенні «Толстой-Мілославскій проти Сполученого Королівства» від 23.06.1995 року (скарга №18139/91), зазначає, що застосовуваний національний закон повинен відповідати критерію «якості», якості тобто щоб « він був доступним для всіх осіб, які мають до нього відношення, і досить чітко сформульованим для того, щоб вони могли - користуючись відповідної консультацією, якщо це необхідно, - передбачити ступінь, яка є розумною у сформованій ситуації, тих наслідків, які дана дія може спричинити за собою».

Відтак суд наголошує, що внаслідок визначеної частиною четвертою ст. 319 ЦК Україн презумпції відповідальності власника, видається, що саме власник має нести адміністративну відповідальність, при здійсненні прав та обов'язків щодо належного йому майна, а оскільки диспозицією статті 96 КУпАП чітко не прописано, яка саме особа має нести адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд, суд констатуєпро відсутність доступного та передбачуваного для позивачки, котра не є власником спірної квартири, не є суб'єктом містобудування в розумінні ст. 4 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», страждає на розсіяний склероз церебро спінальної форми. Нижній глибокий парез (IV-Vст.). Порушення тазових органів та має інвалідність 2 групи, закону щодо суб'єкта відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ст. 96 КУпАП, а тому, на думку суду, притягнення її до відповідальності не відповідає принципу законності (втручання в права позивачки «згідно з законом»).

Також суд наголошує на критичності судової оцінкки щодо забезпечення відповідачем позивачки права на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 18.04.2016 року вбачається, що позивачка проставила підпис в графі про обізнаність з правами та обов'язками, передбаченими ст. 268 КУпАП, в тому числі щодо права на правову допомогу під час розгляду справи, ст. 63 та 10 Конституції України.

Право на захист не можна розглядати окремо від інших елементів права на справедливий суд. Пункт 3 ст. 6 Конвенції передбачає права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (а не лише злочину); оскільки поняття «кримінальне правопорушення» у практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, то відповідно до усталеної практики у справах щодо України, кримінально - правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й щодо Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення від 06.09.2005 року у справі «Гурепка роти України», та від 21.10.2010 року у справі «Корнєв проти України»).

При цьому ЄСПЛ у справі «Волков проти України» (остаточне 27.05.2013 року) поширив гарантії здійснення справедливого суду , передбачені ст. 6 Конвенції, а саме в п. 88 зазначив, що « в контексті першої умови Судові ніщо не заважає назвати «судом» конкретний національний орган, який не входить до судової системи, для цілей встановлення його відповідності критеріям, викладеним у справі «Вільхо Ескелайнен та інші проти Фінляндії». Адміністративний або парламентський орган може вважатися «судом» у матеріально-правовому значені цього терміну, що призведе до можливості застосування статті 6 Конвенції».

Відтак суд наголошує, що враховуючи практику ЄСПЛ, гарантії захисту прав та свобод, передбачені ст. 6 Конвенції, також поширюються на позивачку в процесі притягнення її до адміністративної відповідальності адміністративним органом, в даному випадку керівником відділу державного архітектурно будівельного контролю Тернопільської міської ради

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що «Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективі» (рішення у справах «Вайт і Кенеді проти Німеччини» (п.67), «Принц Ліхтенштейну Ганс - Адам ІІ проти Німеччини (п.45), «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року.).

В поясненнях, викладених в протоколі від 20.04.2016 року, позивачка зазначила, що є інвалідом другої групи, однак дана характеризуюча особу, котра притягується до адміністративної відповідальності, ознака, відсутня у відомостях про особу ОСОБА_2 згідно змісту як протоколу, так і спірної постанови.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого ПФУ від 24.12.2015 року довічно, позивачка отримує пенсію по інвалідності 2 групи загальне захворювання.

Медичним заключенням № 3 консультативної комісії Тернопільської міської лікарні № 1, стверджується, що позивача страждає на розсіяний склероз церебро спінальної форми. Нижній глибокий парез (IV-Vст.). Порушення тазових органів.

Для розсіяного склерозу, як хвороби, характерне пошкодження захисної оболонки нервових клітин мозку та спинного мозку. Це пошкодження порушує зв'язок частин нервової системи, в результаті чого виникає значна кількість ознак та симптомів, включаючи фізичні, розумові та психіатричні проблеми. (Murray ED, Buttner EA, Price BH (2012). Depression and Psychosis in Neurological Practice. У Daroff R, Fenichel G, Jankovic J, Mazziotta J. Bradley's neurology in clinical practice. (вид. 6th ed.). Philadelphia, PA)

Пункт С частини 3 ст. 6 Конвенції гарантує обвинуваченому право на забезпечення безоплатної юридичної допомоги за двох умов: відсутність у особи коштів на допомогу, та якщо інтереси правосуддя вимогають, щоб цій особі допомога булла надана - в контексті визначення «інтереси правосуддя» ЄСПЛ враховує природу та суть висунутого обвинувачення, на що це впливає, суворість санцкції та здатність обвинуваченого адекватно захищати себе особисто (рішення «Тімергалієв протии Росії»)

Підсумовуючи викладене суд наголошує, що за конкретних оставин даної справи, орган, котрий розглядав справу про адміністративне правопорушення стосовно позивачки, в основу обвинувачення поклав виключно визнання останньою своєї провини, однак завідомо будучи обізнаним про наявність в ОСОБА_2 інвалідності другої групи, не встановив виникнення причин інвалідності, не врахував наявності у ОСОБА_2 важкого захворювання, що зумовлює проблеми розумового та психітаричного характеру, розглянув матеріали справи формально, без урахування здатності ОСОБА_2 адекватно здійснювати особистий захист, таким чином не забезпечивши позивачці практичну та ефективну реалізацію її права на правовий захист, передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Санкцією ч. 7 ст. 96 КУпАП передбачено накладання штрафу в розмірі від п'ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу приписами ст. 27 КУпАП визначено, що штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом на іншими законами України.

А тому, насамкінець, суд не може не наголосити, що ухвалюючи спірну постанову в частині санкції, відповідач припустився порушення ст. 27 КУпАП, оскільки визначаючи суму штрафу повинен був зазначити кількість неоподатковуваних мінімумів, чого зроблено не було.

Підсумовуючи викладене суд приходить до переконання, що позов в частині скасування постанови № 2 від 20.04.2016 року відділу державного архітектурно будівельного контролю Тернопільської міської ради про визнання винною ОСОБА_2 та притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною сьомою ст. 96 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 гривень, є підствним та підлягає до задоволення.

Разом з тим суд вважає, що питання закриття провадження у справі є компетенцією органу, повноважного розглядати в пордяку КУпАП матеріали адміністративної справи, і не є компетенцією суду, оскільки суд в порядку, визначеному КАС України, лише надає оцінку всесторонності, повноті та обєктвиності рішенню органу, повноважного розглядати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

На підставі наведеного, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод статтями 71, 86, 94, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 27, 280 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову№ 2 від 20.04.2016 року відділу державного архітектурно будівельного контролю Тернопільської міської ради про визнання винною ОСОБА_2 та притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною сьомою ст. 96 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити

Судові витрати віднести на рахунок державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили через десять днів з дня її проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.М. Братасюк