Справа № 806/5012/15
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м.Житомир справа № 806/5012/15

категорія 12.3

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Бойко Т.О., Захарченко О.Є.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, ОСОБА_1 міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області про визнання незаконними та скасування наказів в частині, зобов'язання поновити на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення 10000,00 грн моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 1005 від 13.08.2015 в частині накладення на неї дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнати незаконним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 214 від 14.08.2015 в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_6 на посаді слідчого слідчого відділення ОСОБА_1 міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області 10000,00 грн завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у період з 13.08.2015 по 14.09.2015 перебувала на лікарняному. 15.09.2015 вийшла на роботу, де начальник кадрового забезпечення повідомив, що її звільнено з 13.08.2015 за порушення дисципліни за нібито прогули 6, 7, 8 серпня 2015 року. Вважає, що відповідачем звільнено її з порушенням приписів Закону України "Про міліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вказує, що протиправні дії відповідача завдали їй моральної шкоди, розмір якої вона оцінює у 10000,00 грн.

Позивач та її представник у судових засіданнях позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідачів заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 122-128).

Вислухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_5 проходила службу в органах внутрішніх справ з червня 2008 року, що підтверджується наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, копія якого долучено до матеріалів справи (а.с. 6).

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 1005 від 13.08.2015 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4О." за грубе порушення дисципліни, невихід на службу без поважних причин, керуючись статтями 2, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, слідчого слідчого відділу ОСОБА_1 УМВС України в Житомирській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_6 звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (а.с. 9).

Вказаний наказ було реалізовано наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 218 о/с від 14.08.2015 (по особовому складу), яким старшого лейтенанта міліції ОСОБА_6, слідчого слідчого відділу ОСОБА_1 міського відділу УМВС України в Житомирській області, звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставкою на військовий облік) за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни) (а.с. 41).

Від підпису про ознайомлення із вище зазначеним наказом позивач відмовилась, про що Управлінням складено відповідний акт (а.с. 56).

Попри це, вважаючи звільнення незаконним, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України "Про міліцію", Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02. 2006 N 3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міліцію", міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно зі частиною першої статті 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення).

Відповідно до пункту 64 "є" Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Згідно зі частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі частиною сьомою статті 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначений порядок накладення дисциплінарних стягнень, а статтями 16 та 18 - строк їх накладення та виконання відповідно.

Як на одну з підстав, що безумовно свідчить про протиправність спірних наказів, позивач посилається про порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування. Зокрема, вказує, що відповідачем не відбирались у неї пояснення, не зясовувались причини та обставини її відсутності на службі.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд виходив з наступних мотивів.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 N 230 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за N 541/23073 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно пунктів 5.1 - 5.4 Інструкції, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Встановлено, що у звязку з надходженням до сектору кадрового забезпечення ОСОБА_1 УМВС України в Житомирській області рапорту начальника відділення слідчого відділу міськвідділу капітана міліції ОСОБА_7 щодо порушення службової дисципліни слідчим слідчого відділу цього ж міськвідділу старшим лейтенантом міліції ОСОБА_8, а саме: не вихід на службу без поважних причин на те (а.с. 43), відповідно до пункту 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230, наказом ОСОБА_1 УМВС України в Житомирській області № 467 від 07.08.2016 призначено за вказаним фактом службове розслідування (а.с. 42).

10.08.2015 начальником ОСОБА_1 УМВС України в Житомирській області затверджено висновок за фактом порушення дисципліни слідчим слідчого відділу ОСОБА_1 УМВС України в Житомирській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_8 (а.с.58-59).

У ході проведення службового розслідування було встановлено, що в період з 06 серпня по 08 серпня 2015 року слідчий слідчого відділу ОСОБА_1 УМВС України в Житомирській області старший лейтенант міліції ОСОБА_5 була відсутня та виконанням своїх безпосередніх обовязків не займалась. Про причини відсутності на службі ОСОБА_5 керівництво не повідомила та на телефонні дзвінки не відповідає. За фактом відсутності на службі, комісією міськвідділу складено відповідні акти. З метою встановлення причин відсутності на службі ОСОБА_4 було проведено звірку з СМЗ УМВС України в Житомирській області, під час якої встановлено, що остання в період з 06.08.2015 по 08.08.2015 на лікарняному не перебувала.

На підставі встановлених обставин, комісією, що проводила службове розслідування, рекомендовано за порушення дисципліни, що виразилось у відсутності на службі без поважних причин, порушити питання про звільнення слідчого слідчого відділу ОСОБА_1 УМВС України в Житомирській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Встановлені обставини слугували підставою для прийняття відповідачем спірних наказів.

Так, пунктом 6.3 Інструкції передбачено, що особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, пунктом 6.2.2 Інструкції встановлено обовязки виконавця (голови, членів комісії), зокрема,

- дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування;

- у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта. Акт засвідчується підписами не менше двох осіб, одна з яких обов'язково повинна бути виконавцем. Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в канцелярії (секретаріаті) за місцем проходження служби виконавця, а в разі неможливості - в органі (підрозділі) внутрішніх справ, працівник якого допустив порушення, після чого вказаний акт приєднується до матеріалів службового розслідування. Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Матеріалами справи підтверджено, що 10.08.2015 комісією у складі т.в.о. начальника ОСОБА_1 УМВС ОСОБА_9, начальником сектору кадрового забезпечення ОСОБА_1 УМВС ОСОБА_10 та старшого інспектора сектору кадрового забезпечення ОСОБА_1 УМВС ОСОБА_11 було ознайомлено з наказом начальника міськвідділу від 07.08.2015 № 467 "Про призначення та проведення службового розслідування", проте, ОСОБА_5 відмовилась від підпису про ознайомлення з даним наказом. Указані обставини зафіксовані відповідним актом (а.с. 54).

Надати письмові пояснення з приводу відсутності на службі ОСОБА_5 відмовилась, що підтверджується актом комісії від 10.08.2015 та відображено у висновку службового розслідування (а.с. 46, 53).

У судовому засіданні допитані свідки заступник начальника ОСОБА_1 УМВС ОСОБА_9, начальник сектору кадрового забезпечення ОСОБА_1 УМВС ОСОБА_10 та старший інспектор сектору кадрового забезпечення ОСОБА_1 УМВС ОСОБА_11 пояснили, що факт відсутності позивача на службі з 06.08.2015 по 08.08.2015 належним чином засвідчений. Про проведення службового розслідування по даному факту ОСОБА_5 була повідомлена, проте будь-які пояснення надавати відмовилась. Також, остання відмовилась від ознайомлення із спірними наказами, хоча 14.08.2015 була присутня на службі.

Встановлені обставини спростовують доводи позивача про те, що їй не було відомо про підстави проведення службового розслідування і жодних пояснень з причин її відсутності на службі відповідачем не відбирались.

Представник позивача у судовому засіданні наголошував на тому, що відповідачем протиправно застосовано до його довірительки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, яке як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, так як не зясовано причини її відсутності на службі.

Проте, суд вважає безпідставними такі доводи представника позивача, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.08.2015 року позивачем на імя т.в.о. начальника ОСОБА_1 УМВС було написано рапорт з проханням надати короткострокову відпустку з 06.08.2015 по 10.08.2015, у звязку із сімейними обставинами за власний рахунок (а.с. 51).

Проте, на вказаному рапорті відсутні резолюції начальника ОСОБА_1 щодо надання позивачу відпустки або відмови в наданні вказаної відпустки. Крім цього, на рапорті відсутній реєстраційний номер канцелярії про надходження рапорту до ОСОБА_1 та вказаний рапорт відсутній в секторі кадрового забезпечення ОСОБА_1

Наведені обставини, на думку суду, жодним чином не можуть підтверджувати факт звернення позивача до керівництва в установленому законом порядку для отримання короткострокової відпустки.

При цьому, судом не заперечується право позивача на визначені законодавством відпустки. Попри це, загально відомо, що відповідне рішення власника або уповноваженого органу про надання відпустки повинно бути оформлено відповідним розпорядчим документом (наказом), який і дає право працівнику вибути у відпустку.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що позивач приходила до сектору кадрового забезпечення ОСОБА_1 із рапортом, на якому була відсутня резолюція начальника ОСОБА_1, тому він розяснив ОСОБА_12 про необхідність насамперед погодити відпустку із начальником.

Отже, саме по собі написання позивачкою рапорту про надання відпустки не звільняло її від обовязку вийти на службу 06.08.2015, так як рапорт не було належним чином погоджено та не прийнято керівництвом жодного рішення за результатами його розгляду.

Не витримують жодної критики доводи представника позивача, що у період з 06.08.2015 по 08.08.2015 ОСОБА_5 перебувала на лікуванні, з огляду на наступне.

Так, на підтвердження своїх доводів, позивачем долучено до матеріалів справи довідки Бердичівської міської поліклініки № 76, 77, згідно яких 06.08.2015 та 07.08.2015 ОСОБА_5 відвідувала хірурга, а 08.08.2015, згідно довідки ПП "Естетцентр", відвідувала стоматологічний кабінет (а.с. 31-33).

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом МОЗ України № 455 від 13.11.2001 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.12.2001 №1005/6196, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Отже, указані довідки не можуть свідчити про тимчасову непрацездатність ОСОБА_4, яка б звільняла останню від виконання службових обовязків.

Крім того, позивачем не доведено факту повідомлення начальника ОСОБА_1 або безпосереднього керівника про необхідність відвідати лікаря.

Суд акцентує увагу, що довідки з Бердичівської міської поліклініки № 76, 77 отримані позивачем 14.08.2015, тобто, на момент, коли останній достовірно було відомо про прийняте відповідачем рішення звільнити її із органів внутрішніх справ (а.с. 168-169).

Указані дії позивача, на переконання суду, свідчать про створення останньою видимості поважності причин відсутності на службі.

Проте, встановлені у ході судового розгляду справи обставини повністю підтверджують факт відсутності позивача на службі у період з 06.08.2015 по 08.08.2015 без поважних на те причин, що зафіксовано відповідачем відповідними актами (а.с. 44, 45, 47).

Зясовані обставини, у свою чергу, свідчать про порушення ОСОБА_8 службової дисципліни та є безумовною підставою для притягнення останньої до дисциплінарної відповідальності.

З приводу доводів позивача, що відповідачем протиправно застосовано крайній захід дисциплінарного впливу, суд вважає за необхідне зазначити, що Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України не визначена черговість застосування дисциплінарних стягнень. Вид дисциплінарного стягнення може бути обраний уповноваженою посадовою особою на власний розсуд виходячи з оцінки проступку, з урахуванням обмежень встановлених частинами 9, 12-15 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Також, слід зазначити, що Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України не передбачено будь-яких критеріїв тяжкості проступку за який особа рядового і начальницького складу несе дисциплінарну відповідальність і відповідно до якого необхідно застосовувати той чи інший вид дисциплінарного стягнення.

Не застосування відповідачем до позивача за період проходження служби дисциплінарних стягнень не надає права останній протягом трьох днів не зявлятись на службу та ігнорувати приписи Дисциплінарного статуту щодо дотримання службової дисципліни.

Щодо доводів представника позивача про те, що відповідачем звільнено ОСОБА_6 у період тимчасової непрацездатності останньої, суд зазначає наступне.

Дійсно, у періоди з 13.08.2015 по 28.08.2015, 01.09.2015 по 11.09.2015 позивач перебувала у стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується листками непрацездатності серії АГЗ№847850 та серії АГТ№918321 (а.с. 37, 38).

Згідно зі частинами першою, другою статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

З аналізу статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України можливо дійти висновку, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу, відповідно до статті 18 Статуту, здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.10.2013, яка відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою та має враховуватися іншими судами.

Із наведеного слідує, що відповідачем правомірно прийнято спірний наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача з органів внутрішніх справ, який було реалізовано наказом по особовому складу у період тимчасової непрацездатності позивача.

Проте, відповідачу лише у ході судового розгляду справи стало відомо про перебування позивача на лікарняному внаслідок долучення останньою до матеріалів справи оригіналів листків непрацездатності серії АГЗ№847850 та серії АГТ№918321.

Указані обставини стали підставою для прийняття відповідачем наказу № 337о/с від 15.12.2015, яким внесено зміни до наказу №218о/с від 14.08.2015 у частині звільнення старшого летейнанта міліції ОСОБА_4, слідчого слідчого відділу ОСОБА_1 міського відділу УМВС України в Житомирській області, вважати її звільненою з 15.09.2015 (а.с. 101).

Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача щодо порушення відповідачем порядку її звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням установлених в ході судового розгляду справи обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що накази управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 1005 від 13.08.2015 та № 218о/с від 14.08.2015 відповідають усім критеріям правомірності, а тому у суду відсутні підстави для визнання їх протиправними і скасування.

Згідно із пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача з органів внутрішніх справ, вимоги щодо поновлення на попередній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними, тому не підлягають до задоволення.

У відповідності до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач - управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідачів.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 23 червня 2016 р.