Справа № 804/1770/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2016 р. Справа № 804/1770/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1,
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 03.03.2014 № 47 о/с відповідач, як випускник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, був призначений на посаду слідчого слідчого відділу Амур Нижньодніпровського районного відділу Дніпропетровського міського управління. Проте, на підставі наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 28.12.2015 № 46 о/с відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну Поліцію». У зв`язку із тим, що відповідач не відшкодовує витрати, повязані з його утриманням у Дніпропетровськоиу державному університеті внутрішніх справ, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/1770/16 та призначено її до розгляду на 20 квітня 2016 року.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, просив суд здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача надала письмові пояснення по справі, в яких підтримала позовні вимоги, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 6ст. 128 КАС України, кщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі ДДУВС) від 01.09.2011 № 82ос Відповідач був зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до ДДУВС, йому було присвоєно спеціальне звання «рядовий міліції».
01.09.2011 на виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) та наказу МВС від 14.05.2007 №150 між відповідачем, ДДУВС та ГУМВС України в Дніпропетровській області укладений адміністративний договір договір про підготовку фахівця у вищому начальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (далі Договір).
Згідно з наказом від 28.02.2014 № 60 відповідач успішно закінчив ДДУВС, отримав диплом фахівця та був направлений до ОВС.
На підставі наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 03.03.2014 №47 о/с відповідач, як випускник ДДУВС був призначений на посаду слідчого слідчого відділу Амур Нижньодніпровського районного відділу Дніпропетровського міського управління.
Проте, на підставі наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 28.12.2015 № 46 о/с відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну Поліцію».
Пунктом 2.3.6 укладеного Договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 Договору, відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі, згідно з затвердженим розрахунком.
Відповідно до п. 3.2 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України.
Тобто, після закінчення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ відповідачем не виконано вимоги, визначені п. 2.3.6 Договору, що спричиняє настання наслідків у вигляді необхідності відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, згідно п. 3.2 Договору.
Враховуючи те, що відповідач звільнився з ОВС за власним бажанням до закінчення трирічного терміну після завершення навчання, але не відшкодував витрати на навчання в ДДУВС в добровільному порядку, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із означеним позовом.
Згідно із ст. 9 Закону України «Про міліцію» (який діяв станом на час укладання договору про навчання відповідача, призначення та звільнення його з посади), на курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов'язаних.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1410 від 15.12.1997 р. затверджено єдину систему військової освіти, до якої входить позивач.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію», підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідна норма міститься і в Законі України «Про Національну поліцію».
Спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі МВС України особи, яка в подальшому за власним бажанням звільнилася з органів внутрішніх справ до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання.
Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України (далі - Порядок) затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» від 01.03.2007 № 313.
Відповідно до п. 1, 2 Порядку, визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:
- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;
- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.
Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном. Згідно з п. 3 Порядку, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України, та особою.
Відповідно до ч. 1 п. 6 Порядку, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх здійснюється в судовому порядку.
Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв; іншими витратами Виконавця у звязку з утриманням Особи в університеті (п. 4.4.1 адміністративного Договору).
Вказана довідка направлялась відповідачу, однак доказів відшкодування витрат до суду не надано.
Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі, який укладається між навчальним закладу, головним управлінням або управлінням МВС та відповідною особою.
Наказом Міністерства внутрішніх справ № 150 від 14.05.2007 на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» № 313 від 01.03.2007 року, та відповідно до вимог законів України «Про вищу освіту», «Про міліцію», з метою вдосконалення порядку підготовки фахівців у вищих навчальних закладах МВС України за державним замовленням, затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, згідно якого передбачено відшкодування вказаних витрат.
Спільним Наказом МО України, МФ України, МВС України, МТЗ України, АДПС України, УДО України, СБ України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 р. затверджено Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок № 419).
Відповідно до п.2.1 Порядку № 419, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Оскільки відповідача звільнено з ОВС за п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням), що підпадає під п.п. 4.2 п. 4 Договору, виходячи з формулювання причин звільнення, він повинен відшкодувати витрати кошти, повязані з його утриманням у ДДУВС.
Відповідач адміністративний позов визнав повністю.
Відповідно до частини 1 статті 112 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково.
Частинами 1 та 3 статті 136 КАС України визначено, що відповідач може визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Судове рішення у зв'язку з визнанням адміністративного позову ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 112 КАС України передбачено, що у разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу. У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. ст. 94, 122, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1