Справа № 2-а-5566/09/1470
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2010-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2010 р.Справа № 2-а-5566/09/1470

Категорія:2.11.15Головуючий в 1 інстанції: Середа О.Ф.

Судова колегія Одеського апеляційного

адміністративного суду у складі:

головуючого Коваля М.П.

суддів Потапчука В.О.

ОСОБА_1

при секретарі Журкіній І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант»до Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області за участю Прокурора Миколаївської області на боці відповідача, треті особи: ТОВ «Андрій строй», Державна податкова інспекція у Корабельному районі м.Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень ,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Гарант»звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області за участю Прокурора Миколаївської області на боці відповідача, треті особи: ТОВ «Андрій строй», Державна податкова інспекція у Корабельному районі м. Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року адміністративний позов ТОВ «Гарант»задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Южноукраїнська ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання: ТОВ «Гарант»та ТОВ «Андрій строй» повідомлені згідно телефонограми в матеріалах справи; Южноукраїнська обєднана державна податкова інспекція у Миколаївській області повідомлена згідно поштового повідомлення про вручення в матеріалах справи; Прокуратура Миколаївської області сповіщена згідно поштового повідомлення про вручення в матеріалах справи; ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва повідомлена згідно поштового повідомлення про вручення в матеріалах справи.

Колегія суддів порадившись на місці та заслухавши зявившихся дійшла висновку про можливість слухання справи за відсутністю не зявившихся осіб.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 198 та п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, або висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що органами ДПІ 12.05.2009 року проведено планову документальну перевірку ТОВ «Гарант»з питань підтвердження відомостей, отриманих від ТОВ «Андрей строй»з яким мало правовідносини у період з 01.05.2008 р. по 31.05.2008 р. та з 01.07.08 р. по 31.08.2008 р. За результатами перевірки складено акт від 12.05.2009 року, яким встановлено порушення пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР, допущені у період, що перевірявся. Таким чином безпідставно завищено дозволений податковий кредит в податкових деклараціях з ПДВ в розмірі 53 522,14 грн., в результаті чого занижено ПДВ на суму 53522,14 грн., а саме: травень 2008 р. на суму 5860,86 грн.; липень 2008 р. на суму 11661,28 грн.; серпень 2008 р. на суму 36000 грн. На підставі наведеного відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.05.09 р. № /0, від 22.06.09 р. № /1, від 23.07.09 р. № /2, від 28.09.09 р. № /3, якими визначено суму податкового зобов'язання по ПДВ в сумі основного платежу 53522 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 26761 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки встановлено, що на виконання договорів підряду будівельних робіт з ЗАТ «ОТП Банк»позивачем були укладені договори субпідряду від 05.05.2008 р. № 34-08 та від 04.08.2008 р. № 57-08 з ТОВ «Андрей строй», яке не мало ліцензії на будівництво. Позивачем отримано від ТОВ «Андрей строй»акти виконаних робіт від 30.05.2008 р. № БК-3, від 29.08.08 р. № БК-3 та податкові накладні від 31.05.2008 р. № 183 на суму 5860,86 грн., від 28.08.2008 р. № 801 на суму 36000 грн. Зазначені суми ПДВ були включені позивачем до податкового кредиту.

Специфіка спірних правовідносин обумовлена тим фактом, що контрагентом позивача не дотримані вимоги щодо наявності ліцензій на здійснення окремих видів діяльності (будівництво), що передбачено приписами ст. 91 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що на виконання договорів підряду з ЗАТ «ОТП Банк», позивачем був укладений договір поставки будівельних матеріалів від 02.07.2008 р. № 54-08 з ТОВ «Андрей Строй». Позивачем до акту перевірки було надано видаткові накладні від 30.07.2008 р. № РН-30/07/2, РН-30/07/3 та податкові накладні від 30.07.2008 р. № 436, на загальну суму ПДВ 11661,28 грн. Поставка товару та вантажні роботи проводились позивачем за рахунок власних коштів.

Колегія суддів оглядаючи матеріали справи та досліджуючи доводи апеляційної скарги звертає увагу на те, що згідно отриманої від ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва інформації, актом від 25.12.2008 р. складеного за результатами перевірки ТОВ «Андрей строй»встановлено відсутність у останнього таких ресурсів, як виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина та будівельні матеріали. Слід також звернути увагу на встановлений актом перевірки факт щодо того, що позивачем не були надані накладні на транспортування товару, не були укладені договори зберігання будматеріалів і таке інше. Таким чином виявлено договори, що суперечать інтересам держави та суспільства та є нікчемними.

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, особливості здійснення окремих видів підприємництва встановлюються законодавчими актами, перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються законом.

Частиною 3 статті 91 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлень законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення або пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, є нікчемним.

Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Приписами ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»передбачено, що ліцензування банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, зовнішньоекономічної діяльності, ліцензування діяльності в галузі телебачення і радіомовлення, ліцензування у сфері електроенергетики та використання ядерної енергії, ліцензування у сфері освіти, ліцензування у сфері інтелектуальної власності, виробництва з торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, у сфері телекомунікацій, будівництві здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах.

Статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»встановлено, що бухгалтерський облік с обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Отже з огляду на вище зазначене колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку про те, що ТОВ «Гарант»здійснено нікчемні правочини, що призвело до безпідставного завищення податкового кредиту в податкових деклараціях у періоді, що перевірявся, в розмірі ПДВ 53 522,14 грн., чим занижено податок на додану вартість на суму 53 522,14 грн., а саме: травень 2008р. - 5 860,86 грн.,липень 2008р. - 11 661,28 грн.,серпень 2008р. - 36 000,00 грн. - чим в свою чергу порушено пп.7.4.1 та пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Як вже зазначалося вище у ТОВ «Андрей Строй»відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали тощо.

Враховуючи викладене, працівниками ДПІ правомірно зменшено ТОВ «Гарант»податковий кредит на суму 11661,28 грн. за липень 2008 року. Щодо наданих позивачем копій документів про підтвердження факту поставки товару, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що вони жодним чином не пов'язані з виконанням договору поставки від 02.07.2008 року №54-08, оскільки стосуються правовідносин між ТОВ «Південноукраїнськжитлобуд»та ЗАТ «ОТП Банк».

Згідно пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.97 № 168/97-ВР платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник по датку на додану вартість: податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцерозташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи зареєстрованої як платник податку на додану, вартість; опис (номенклатуру товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах одержувача; ланцюг поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»передбачено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт і послуг).

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5. пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР передбачено, що ні підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Підпунктом 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ передбачено, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкове зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податки зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплаті (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючі з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування повинні діяти у відповідності до Конституції і у спосіб визначений законами України.

Таким чином дії податкового органу відповідають діючому законодавству, та доведено апелянтом у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України, якою покладено обовязок доказування на відповідача, орган владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

В той же час позивач не дотримався принципу встановленого ч.1 ст. 71 КАС України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Тобто позивач не довів неправомірності дій відповідача при дотриманні останнім норм наведених законів та відповідних положень, з огляду на що вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень є безпідставними.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підлягає с касуванню з прийняттям по справі нової постанови, якою слід відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2010 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант»до Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області за участю Прокурора Миколаївської області на боці відповідача, треті особи: ТОВ «Андрій строй», Державна податкова інспекція у Корабельному районі м.Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень скасувати .

Прийняти нову постанову якою відмовити у задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Гарант» до Южноукраїнської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області за участю Прокурора Миколаївської області на боці відповідача, треті особи: ТОВ «Андрій строй», Державна податкова інспекція у Корабельному районі м. Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого адміністративного суду України з дні набрання законної сили.

Головуючий: / ОСОБА_2/

Суддя: / ОСОБА_3/

Суддя: /ОСОБА_1/