Справа № 317/2500/16-а
Суддя: Сакоян Д. І.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/317/35/2016
Справа № 317/2500/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Грецовій О.Б.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, який в подальшому уточнила заявою від 01.07.2016 р. та просила:

визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо припинення виплати їй пенсії, зобовязавши Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області відновити ОСОБА_3 з 01.06.2015 р. виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»;

стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області на її користь суму сплаченого нею судового збору.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області та отримує пенсію посадової особи органів місцевого самоврядування на умовах Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». З 12.11.2011 р. їй призначена пенсія довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № 538736, виданим 31.01.2003 р. Вона отримувала пенсію до 31.03.2015 р. та продовжує працювати. З 09.11.2010 р. була обрана на посаду голови Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області. З того часу безперервно працює на займаній посаді та перебуває на службі в органах місцевого самоврядування. З 01.04.2015 р. їй припинена виплата пенсії у відповідності до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» згідно Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ. 16.05.2016 р. з питання поновлення пенсії з 01.04.2015 р. звернулась до відповідача. Листом № 2235 від 20.05.2016 р. відповідач відмовив їй у поновленні (продовженні) виплати пенсії з посиланням на Закон України від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ та повідомив її про відсутність права на отримання пенсії, а саме про неможливість одночасного перебування на виборній посаді в органах місцевого самоврядування та виплати пенсії. Вважає, що відмова визнати право на відновлення виплати пенсії, визначеної на момент прийняття Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ, не відповідає вимогам законодавства України та завдає суттєвої шкоди її правам та законним інтересам. На її думку для припинення виплати пенсії потрібно бути призначеним (переведеним) на такі посади після 01.04.2015 р., а зміна законодавства не може бути підставою позбавлення її права на одержання пенсії. Посилається на те, що в тексті закону не зазначено, що його потрібно застосовувати до усіх осіб, незалежно від дати їх зарахування на державну службу на інші посади, які також підпадають під тимчасові обмеження. Вказує, що підставою для позбавлення її права на отримання вже призначеної довічно пенсії є факт її перебування на службі в органах місцевого самоврядування з 2010 року, але наразі посада на якій вона працює не передбачає можливості призначення їй пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу» та «Про службу в органах місцевого самоврядування». Також позивач посилається на те, що позиція відповідача суперечить ст. 58 Конституції України та рішенням Конституційного Суду України. Вказує, що зміна пенсійного законодавства, яка мала місце 01.04.2015 р., застосовується до нових обставин, які виникають після зазначеної дати. До того ж вказаний у п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213 новий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 р. прийнятий не був, у звязку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і пенсії за цим Законом не призначаються. Таким чином, з 01.06.2015 р. посада на якій вона працює не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та «Про державну службу», у звязку з чим передбачені підстави для невиплати їй пенсії, призначеної відповідно до закону, відпали і перешкоди для виплати пенсії відсутні.

Відповідачем подані письмові заперечення на адміністративний позов, мотивовані наступним. За особистою заявою ОСОБА_3 з 22 листопада 2004 р. їй призначена пенсія відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», яка виплачувалась по 31.03.2015 р. включно. З 01.04.2015 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 р., яким статтю 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Після звільнення з такої посади виплата пенсії поновлюється. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів, незалежно від часу призначення пенсії. 24 грудня 2015 р. був прийнятий новий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911, яким строк невиплати пенсії продовжено до 31 грудня 2016 р. Тобто підставою для тимчасового припинення виплати пенсії є факт роботи на посаді в органах місцевого самоврядування. При цьому не має значення на підставі якого закону призначалась пенсія. Як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивач з 10.04.2002 р. по теперішній час працює на виборній посаді головою Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області. Отже, існують обставини з якими Закони України № 213-VІІІ та № 911 повязують припинення виплати пенсії позивачу.

Також відповідач вказує, що ОСОБА_3 з позовом про поновлення виплати пенсії до суду звернулась 31.05.2016 р. Пенсія є щомісячним платежем та до 01.04.2015 р. виплачувалась позивачу регулярно і своєчасно. Про те, що виплата пенсії з 01червня не поновлена, ОСОБА_3 знала з 23.06.2015 р. (день виплати пенсії). Про неприйняття Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах позивач теж знала, оскільки всі закони є загальнодоступними для ознайомлення. Отже, адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01.06.2015 р. по 29.11.2015 р. поданий поза межами шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України. Питання про поновлення строку позивачем не ставиться, жодної поважної причини пропуску такого строку в позові не зазначено. Таким чином, позов ОСОБА_3 в частині поновлення виплати пенсії за період з 01.06.2015 по 29.11.2015 р.р. має бути залишений без розгляду.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 31.05.2016 р. відкрито скорочене провадження у даній справі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14.06.2016 р. справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін.

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_3 до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

До суду зявився представник позивача ОСОБА_1, який позов підтримав, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові.

До суду зявилась представник відповідача ОСОБА_2, яка заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у запереченнях на позов.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькому районі Запорізької області та їй призначена пенсія відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

З 09.11.2010 р. і по теперішній час позивач проходить службу в органах місцевого самоврядування є головою Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області, що підтверджується копією трудової книжки, наявної в матеріалах справи і не заперечується сторонами.

З 1 квітня 2015 року виплата позивачу вказаної вище пенсії відповідачем припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII).

13 травня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії на підставі п. 5 Закону № 213-VIII з 01.06.2015 р.

Посилання позивача у позові та відповідні доводи представника позивача у судовому засіданні про те, що заявою від 16.05.2016 р. позивач просила відповідача поновити виплату пенсії з 01.04.2015 р., суд вважає неспроможними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення даної заяви позивачем відповідачу чи отримання останнім.

Листом за № 2235/03 від 20.05.2016 р. Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області повідомило ОСОБА_3 про неможливість поновлення виплати пенсії через перебування її на виборній посаді голови Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кйортан Асмундсон проти Ірландії» від 12.10.2004 р.

З 01.04.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, яким частину 7 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітні 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 2 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Пунктом 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, у частині сьомій статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» цифри і слова «1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» замінено цифрами і словами «1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Враховуючи те, що позивач станом на 01.04.2015 р. проходив і до теперішнього часу продовжує проходити службу в органах місцевого самоврядування, а стаття 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» містить застереження щодо того, що у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються особам, які є посадовими особами місцевого самоврядування, тому відповідачем правомірно припинена виплата пенсії позивачу і не поновлена її виплата до теперішнього часу.

Щодо вимог про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області відновити ОСОБА_3 виплату пенсії в частині позовних вимог за період з 01.06.2015 року по 29.11.2015 року суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно ст.100 КАСУ адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Позивач ОСОБА_3 із заявою про поновлення строку до суду не зверталась. Таким правом у судовому засіданні представник позивача скористатись відмовився. До суду з позовом ОСОБА_3 звернулась 31.05.2016 року, тобто з пропуском встановленого законодавством строку. Таким чином, вимоги позивача заявлені за період з 01.06.2015 по 29.11.2015 р.р. підлягають залишенню без розгляду

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, враховуючи критерії правомірності, які предявляються до дій субєкта владних повноважень та які визначені ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії є законними, обґрунтованими, вчинені з урахуванням усіх обставин, що мають значення.

При цьому суд виходить з приписів ч. 2 ст. 71 КАС України та констатує, що відповідач, як субєкт владних повноважень, довів законність своїх дій.

Наразі відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 12, 69-71, 86, 99, 100, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії та в частині позовних вимог щодо зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області відновити ОСОБА_3 виплату пенсії за період з 30.11.2015 року.

Позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області відновити ОСОБА_3 виплату пенсії в частині позовних вимог за період з 01.06.2015 року по 29.11.2015 року залишити без розгляду.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Д.І. Сакоян