Справа № 521/17955/15-а
Суддя: Плавич І. В.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/521/24/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, третя особа Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 патрульної поліції,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до інспектора 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, третя особа Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 патрульної поліції.

Обґрунтовуючи власну позицію та підстави звернення до суду, позивач посилався на ті обставини, що 27 жовтня 2015 року керував автомобілем марки «Toyota Hiace», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці 25 Чапаївської дивізії.

Але керований позивачем автомобіль був зупинений на вимогу патрулю та інспектором патрульної поліції було ухвалено постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 №695107.

Як пояснював позивач, себе винним він не визнає, вважає, що належним чином і у повному обсязі виконав відповідні вимоги ПДР України, порушення не допустив, з висновками інспектора не згоден, у звязку з чим звернувся з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 патрульної поліції у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Таким чином, вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову з наступних підстав.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №695107 від 27 жовтня 2015 року, ухваленої ІПС ОСОБА_3, 27 жовтня 2015 року о 08 год. 05 хв. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, керував автомобілем марки «Toyota Hiace», реєстраційний номер НОМЕР_1, по вулиці Ген.Петрова, 30 в місті Одесі, зробив зупинку на пішохідному переході, чим порушив п.15.9 «г» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 122 ч.1 КУпАП.

Як встановлює п.15.9 «г» ПДР України, зупинка забороняється, зокрема, на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

При цьому як вказує п.1.10. ПДР України, зупинка припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не повязаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Позивач не заперечував факту керування вказаним транспортним засобом та здійснення зупинки, однак вказував при цьому на зупинку на відстані більшій, ніж 10 метрів від пішохідного переходу.

Як свідчить протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 виразив незгоду із інкримінованим правопорушенням та вказав на наявність свідків, але в порушення вимог ст.ст. 251, 256 КУпАП відомості про свідків інспектором до протоколу внесені не були.

Посилання і пояснення позивача з приводу поданого в суд позову підтвердили свідки, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення знаходились в салоні автомобілю ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведені до присяги у встановленому законом порядку.

Як чітко зобовязує ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідні висновки відповідача щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності не вбачаються суду доведеними та викликають обґрунтований сумнів.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про помилковість висновків інспектора Бодєл С.М., що в подальшому і явились підставою для ухвалення оскаржуваної позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 287 ч.1 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Як передбачає ст. 288 ч.1 п.3 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, згідно ст. 293 ч.1 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.

У звязку з тим, що в процесі розгляду справи суд прийшов до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушень, передбаченого ст. 122 ч.1 КУпАП, суд вбачає обґрунтованим закрити провадження у відповідній справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 105 КАС України визначені можливі вимоги, що може містити адміністративний позов, даний перелік не є вичерпним. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Заявляючи вимоги про визнання дій інспектора щодо складання оскаржуваної постанови неправомірними, позивач не наводить нормативних вимог, що на його думку, були порушені субєктом владних повноважень. При цьому заявник не зазначає, в чому саме полягають порушення його прав з боку відповідача в рамках відповідної справи про адміністративне правопорушення з урахуванням факту оскарження самої постанови по суті.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні відповідної частини заявлених вимог.

Згідно ст. 171-2 ч.2 КАС України, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає. Але на підставі Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року, положення частини другої статті 171-2 КАС України визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та рекомендовано ОСОБА_7 України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи з викладеного та ураховуючи положення ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст.ст. 8, 55, 129 Конституції України, ст.ст. 8, 13 КАС України, суд приходить до висновку про забезпечення оскарження постанови суду в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 17, 69, 71, 86, 95, 98, 122, 128, 158, 159, 160, 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до інспектора 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, третя особа Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 №695107 від 27 жовтня 2015 року, ухвалену інспектором 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в місті ОСОБА_1 патрульної поліції ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка передбачена ст. 122 ч.1 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка передбачена ст. 122 ч.1 КУпАП закрити, у звязку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: