Справа № 826/2304/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2016 року № 826/2304/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до треті особи:уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни (надалі - відповідач або уповноважена особа Фонду Чернявська О.С.), за участі третіх осіб - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - третя особа 1) та Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просить:

- визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду Чернявської О.С. щодо не зазначення у Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми відшкодування для ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) у розмірі 200 000 грн.;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду Чернявську О.С. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення розміру належної виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) суми відшкодування за його вкладом в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по рахунку НОМЕР_2 із визначенням такої суми у розмірі 200 000 грн.;

- стягнути здійснені позивачем судові витрати в сумі 2 102,40 грн., з яких 1 102,40 грн. судового збору та 1 000 грн. оплати допомоги адвоката, з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що уповноважена особа Фонду Чернявська О.С. безпідставно, в порушення норм чинного законодавства, не включила ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200 000 грн. Наслідком чого стало відсутність відомостей про позивача в Загальному реєстрі вкладників Банку та відповідно не прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 за рахунок Фонду в повному обсязі. Натомість позивач отримав лише відшкодування у розмірі 18 620,12 грн. замість гарантованої законом суми 200 000 грн. За вказаних обставин позивач вважає, що його законне право на отримання гарантованої Фондом суми відшкодування за його вкладом в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по рахунку НОМЕР_2 у межах суми, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порушене та потребує судового захисту шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання його вчинення певних дій.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача і третьої особи 2 в судовому засіданні заперечував проти позову, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях від 14.04.2016, в яких зазначено, що уповноважена особа Фонду Чернявська О.С. діяла у відповідності до норм та в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник третьої особи 1 у призначене судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, та жодних пояснень і додаткових документів до суду не подав.

В судовому засіданні 27.04.2016 за участю представників сторін і третьої особи 2 суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається зі змісту позову, доданих до нього матеріалів та не заперечувалося представником відповідача і третьої особи 2, між ОСОБА_1 (клієнтом) і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (банком) був укладений договір про відкриття поточного рахунку. За умовами цього Договору Банк відкрив Клієнту поточний рахунок НОМЕР_2 для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та видав платіжну картку Visa Classic.

Згідно наданої позивачем копії довідки Центрального регіонального управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 19.05.2015 № 8-15/135 станом на 19.05.2015 залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 складав 202 611,66 грн.

При цьому, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 прийнято рішення за № 171 про запровадження строком на три місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з делегуванням останній всіх повноважень, визначених ст.ст. 37 - 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було призначено Чернявську Олену Степанівну.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з 04.11.2015 було розпочато виплату коштів вкладникам ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплата коштів здійснювалась протягом терміну дії тимчасової адміністрації через визначених банків-агентів.

У зв'язку з цим позивач звернувся до відділення банку-агента (ПАТ «Альфа-Банк») щодо отримання суми коштів за договорами банківського рахунку, та дізнався про відсутність відомостей про ОСОБА_1 у списках вкладників, яким мало бути здійснено виплату коштів.

27.11.2015 позивач звернувся з письмовою заявою до уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С., де просив повідомити причини невнесення станом на 24.11.2015 його персональних даних до списку на виплату суми відшкодування коштів за вкладами. Відповідь на вказану заяву позивач не отримав.

Постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 № 898 вирішено відкликати банківську ліцензію та розпочати ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». На підставі цього рішення НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 «Про початок процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію цього Банку Чернявську О.С. строком на 2 роки з 18.12.2015 по 17.12.2017 включно.

16.01.2016 позивач звернувся з письмовою заявою на виплату гарантованої ОСОБА_1 суми відшкодування за вкладом, розміщеним в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», через касу банку-агента, та отримав з каси ПАТ «Альфа-Банк» кошти в сумі 18 620,12 грн. (що засвідчується доданою до позову копією заяви на видачу готівки № 61712 від 16.01.2016).

З метою з'ясування причин невиплати решти гарантованої суми відшкодування за вкладом (181 379,88 грн.) ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. з письмовою заявою від 20.01.2016.

Своїм листом від 26.01.2016 № 3-037310/959 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що наразі в рамках ліквідаційної процедури у банку триває перевірка правових підстав розміщення коштів на рахунку заявника в банку з урахувань тих обмежень в діяльності банку, які були встановлені Національним банком під час віднесення банку до категорії проблемних.

Кваліфікуючи таку відповідь як безпідставну відмову у включенні позивача до Переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, - ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1. ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення.

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Згідно із нормами ч. 1, 2 і 5 ст. 45 цього Закону Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджений Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 «Про затвердження Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений нормами ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 1 ст. 27 зазначеного Закону).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (ч. 2 ст. 27 Закону).

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства (ч. 3 і 4 ст. 27 цього Закону).

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 5 ст. 27 Закону).

Водночас, нормою ч. 6 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує також переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень Фонду або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі, з дня початку процедури ліквідації банку належать, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

В силу приписів норм ч. 1 і 2 ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Згідно п. 3 і 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Положення № 14) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Пунктом 2 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 розділу IV Положення № 14 передбачено, що виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Аналіз вказаних судом вище положень законодавства дає підстави дійти до наступних висновків.

Виплата вкладів здійснюється Фондом з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Така виплата здійснюється через банки-агенти на підставі відомостей Загального Реєстру (Реєстрі переказів).

В свою чергу відомості Загального реєстру формуються на підставі Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, який формується та подається до Фонду Уповноваженою особою Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

З контексту даних норм права в сукупності вбачається, що Перелік, який складається уповноваженою особою, та Загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом.

Крім того, під час розгляду даної справи судом враховується наступне. Згідно ч. 1 - 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Між тим нормою ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Також, згідно з ч. 2 ст. 215 цього Кодексу недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, з контексту наведених норм права вбачається законодавчо визначене право Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та/або уповноваженої особи Фонду (в межах делегованих повноважень) на визнання правочинів неплатоспроможного банку такими, що порушують публічний порядок, у випадках, визначених у ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (дані висновки відповідають позиції Вищого адміністративного суду України, що викладена в його постанові від 21.01.2016 № К/800/26658/15).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначеного Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни (ч. 5 ст. 38 цього Закону).

В редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності пов'язаних із банком осіб» від 02.03.2015 № 218-VIII (що діяла з 08.03.2015 до внесення змін до статті 38 Закону згідно із Законом України від 16.07.2015 N 629-VIII) наведені повноваження покладалися на виключно на уповноважену особу Фонду.

В своїх письмових поясненнях, оформлених у вигляді заперечень проти позову, представник відповідача зазначив, що уповноваженою особою Фонду Чернявською О.С. у відповідності до норм та в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вживалися дії щодо перевірки правочинів, укладених Банком з фізичними особами на предмет їх нікчемності (в тому числі шляхом отримання та опрацювання Банком у повному обсязі інформації про карткові транзакції (операції), які були здійснені за допомогою міжнародних платіжних систем), здійснювалось формування переліку вкладників, кошти яких підлягають відшкодуванню, та здійснювалися інші дії покладені законом на Уповноважену особу.

Тобто, невнесення відомостей про позивача до реєстру вкладників не є результатом бездіяльності уповноваженої особи Фонду, а є результатом вчинення дій, спрямованих на перевірку правочинів та встановлення обставин, які впливають на рішення щодо включення осіб до переліку вкладників, які мають право отримати відшкодування (компенсацію) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зокрема, під час проведення такої перевірки встановлено, що факт надходження коштів приблизно у розмірі 200 тис. грн. на рахунок, відкритий на ім'я позивача, від юридичної особи ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» (код за ) з призначенням платежу «надання безвідсоткової позики». Ця ж юридична особа в період з 10.03.2015 по 30.04.2015 здійснила ряд аналогічних платежів на карткові поточні рахунки у Банку, належні іншим фізичним особам, у сумах коштів, кожна з яких не перевищує максимальної суми відшкодування вкладу, гарантованої державою (у розмірі 200 тис. грн., що встановлений ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), з метою подальшого отримання зазначеними фізичними особами як вкладниками, сум грошових коштів, що нібито належать цим фізичним особам, в межах сум гарантованого відшкодування від держави в особі Фонду.

На підтвердження зазначених доводів відповідач надав суду виписку по особовому рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» за період з 01.01.2015 по 12.02.2016 та виписку по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 за період з 10.07.2014 по 23.03.2016.

На думку відповідача, такі операції з перерахування коштів з відкритого у Банку поточного рахунку юридичної особи ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на відкриті у тому ж Банку рахунки фізичних осіб (в тому числі й на рахунок позивача) з призначенням «безвідсоткова позика», направлені на «дроблення» коштів на рахунку юридичної особи шляхом оформлення фіктивних платежів щодо нібито надання безвідсоткової позики фізичним особам. Наведені обставини свідчать про намагання названої юридичної особи незаконно отримати через фізичних осіб грошові кошти за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (всього загалом у розмірі 4 млн. грн. Адже юридичним особам, згідно положень законодавства, відшкодування коштів Фонд не проводить), та відповідно про нікчемність правочинів щодо перерахування сум коштів на рахунок ОСОБА_1 та відсутність вкладу у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В судовому засіданні представник позивача факт надходження на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 коштів на загальну суму 200 000 грн. (в тому числі 13.03.2015 у сумі 70 000 грн., 27.03.2015 - 80 000 грн. і 50 000 грн.) з призначенням «надання безвідсоткової позики згідно договору № 058 від 06.03.2015» від ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» не заперечував.

Разом з тим, дослідивши зміст заперечень представника відповідача і третьої особи 2, суд встановив відсутність в них посилань на жоден із пунктів ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як підставу для визнання правочину між банком і позивачем, а також правочинів щодо зарахування коштів на банківський рахунок позивача нікчемними.

Суд не погоджується з дововодами відповідача про те, що обставини надходження на поточний рахунок позивача в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми коштів у розмірі 200 000 грн. з рахунку третьої особи, відкритому у цьому ж Банку, беззаперечно свідчать про незаконність таких транзакцій у зв'язку з наступним.

Як зазначалося вище по тексту судового рішення, в розумінні норм п. 3 і 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній станом на 27.03.2015), «вклад» - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, а «вкладник» - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

За приписами ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

В силу норм ст. 168 ЦК України банк зобов'язаний: вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка; зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом; за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. (ст. 1074 цього Кодексу).

Згідно положень п. 1.18 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Зокрема, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

З контексту наведених норм права слідує, що на момент поповнення поточного рахунку позивача за рахунок надходжень коштів від юридичної особи законодавець не встановлюв обмежень в частині походження коштів вкладу.

Також, з огляду на положення ст. 319 і 321 ЦК України, суд вважає, що ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс», яким перераховано кошти на рахунок позивача, має право вільно розпоряджатись коштами, які є його власністю. Відповідачем не надано доказів, що дії цього товариства щодо перерахунку коштів з власного банківського рахунку на рахунок іншої фізичної особи суперечить закону.

В контексті наведеного суд враховує, що в силу норм ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Тобто, для застосування санкцій, передбачених ст. 228 ЦК України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (про що також зазначав Вищий адміністративний суд України в своїй постанові від 09.02.2016 № К/800/36215/15).

Будь-яких документальних доказів на підтвердження факту надання Банком за результатами укладення договору банківського рахунку з позивачем та вчинення операцій з розрахунково-касового обслуговування рахунків ОСОБА_1 та ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» переваг третім особам (в даному випадку товариству) перед іншими кредиторами Банку в отриманні відшкодування з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб понад законодавчо гарантовану суму коштів (200 тис. грн.), відповідач всупереч вимог ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України суду (далі - КАС України) не подав та про причини відсутності таких не повідомив.

Відповідач також не надав суду документальні докази, які б свідчили, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави та/або про визнання в судовому порядку недійсними договору банківського рахунку з ОСОБА_1, правочинів з перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та про існування відповідних судових рішень не повідомив.

Виходячи з наведеного суд вважає, що відповідачем не доведено належними документальними доказами наявність підстави для визнання нікчемними договору банківського рахунку, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та правочинів з перерахування банком коштів третьої особи на поточний рахунок позивача НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Проте, жодних підстав відповідно до наведеної частини статті 26 Закону для відмови у відшкодування позивачу коштів відповідач в суді не довів.

Враховуючи, що доводи відповідача про нікчемність правочинів щодо перерахування безготівкових коштів з поточного рахунку ТОВ «ВКФ «Екран-Сервіс» на поточний рахунок позивача не знайшли підтвердження під час вирішення справи, та встановлену обставину отримання позивачем через касу банку-агента коштів за вкладом за рахунок Фонду в сумі 18 620,12 грн. суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 протиправно не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині невиплаченої суми 181 379,88 грн.

Пунктом 6. розд. III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Протиправність не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в AT «Банк «Фінанси та Кредит» вказує на наявність правових підстав для зобов'язання уповноваженої особу Фонду Чернявської О.С. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в AT «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду в сумі 181 379,88 грн.

При цьому, посилання представника відповідача на те, що отримана позивачем в касі ПАТ «Альфа-Банк» сума коштів у розмірі 18 620,12 грн. була виплачена не за рахунок Фонду та не стосується рахунку НОМЕР_2 суд не бере до уваги з наступних підстав. Згідно доданої до матеріалів позову копії заяви на видачу готівки № 61712 від 16.01.2016 ПАТ «Альфа-Банк» було ініційовано видачу ОСОБА_1 готівкових коштів у сумі 18 620,12 грн. Дана операція за своїм змістом визначена як «виплата коштів вкладнику АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Враховуючи те, що факт отримання вказаної суми коштів визнається позивачем та не спростовується наявними у справі матеріалами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення розміру належної виплати ОСОБА_1 суми відшкодування за його вкладом в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» по рахунку НОМЕР_2 в частині суми 181 379,88 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін і третьої особи 2 стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., то суд зазначає наступне.

В тексті позову та письмових поясненнях позивач зазначає про понесення ним витрат на правову допомогу в сумі 1 000 грн., що пов'язані з розглядом даної судової справи, а саме: 400 грн. на підготовку та подання адвокатом Хрімлі Д.І. позову до суду згідно договору про надання правової допомоги № 23122015/4 від 23.12.2015, та 600 грн. - гонорар адвокату Бєляєву О.А. за представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції згідно договору про надання правової допомоги № 11042016/1 від 11.04.2016.

В обґрунтування понесених витрат до матеріалів справи позивачем подано копії договору про надання правової допомоги № 23122015/4 від 23.12.2015 та додаткових угод № 1 від 23.12.2015 та № 2 від 11.04.2016 до такого договору, копії договору про надання правової допомоги № 11042016/1 від 11.04.2016 та додаткової угоди № 1 від 11.04.2016 до такого договору; копії квитанцій до прибуткових касових ордерів № 20 від 11.01.2016 та № 1 від 11.04.2016, оригінали ордерів адвокатів Хрімлі Д.І. та Бєляєва О.А.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

В ч. 1 та ч. 3 ст. 90 цього Кодексу передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах" від 20.12.2011 N 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України.

Статями 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 N 80-VIII та Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-VIII установлено, що в 2015 році мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 1 січня складає 1218 гривень., а в 2016 році - 1378 гривень.

Таким чином, максимальний граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому та/або поза судовим засіданням становить: в 2015 році - 1218 х 40 % = 487,20 грн. за годину, і не може перевищувати дану суму, в 2016 році - 1 378 х 40% = 551,20 грн.

При цьому, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі справи коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 30.10.2014 (Д/800/11/14).

За результатами дослідження наданих позивачем документів без обґрунтування заявленого розміру відшкодування судових витрат у розмірі 1 000 грн. у відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд дійшов висновку про відсутність в таких документах інформації про об'єми, кількість та види реально наданих послуг, за які здійснено оплату позивачем, та обсяг часу, фактично витраченого адвокатами на надання послуг, обумовлених в додатках до договорів про надання правової допомоги.

В матеріалах справи відсутні оригінали та/або засвідчені копії актів приймання-передачі наданих послуг та/або актів передачі-прийнття проектів процесуальних документів (позову), складених сторонами за результатами виконання договорів про надання правової допомоги.

Натомість, матеріалами справи підтверджується факт представництва інтересів позивача 27.04.2016 в судовому засіданні у справі адвокатом Бєляєвим В.А. на підставі договору про надання правової допомоги № 11042016/1 від 11.04.2016 та відповідного ордеру.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку про можливість відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, надану адвокатом Бєляєвим О.А. в судовому засіданні 27.04.2016, у розмірі 551,20 грн. (тобто, з розрахунку 1378 х 40 % = 551,20 грн. за годину роботи).

Судовий збір підлягає розподілу у відповідності до норм статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни щодо не зазначення у Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суми відшодування для ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) у розмірі 181 379,88 грн.

3. Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявську Олену Степанівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського рахунку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 181 379,88 грн.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати в сумі 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 42 коп. та витрати на правовому допомогу у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня) грн. 20 коп. стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.О. Іщук