Справа № 466/4686/16-а
Суддя: Невойт П. С.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/4686/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

при секретарі с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної служби МВС у м.Львові про скасування постанови серії ПС 2 №551876 у справі про адміністративне правопорушення від 10.05.2016 року,-

У С Т А Н О В И В:

18.05.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної служби МВС у м.Львові про скасування постанови серії ПС 2 №551876 заступника командира роти УПП м.Львова лейтенанта поліції ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення від 10.05.2016 року та закриття провадження по справі.

Посилаючись на те, що відповідачем дана постанова постановлена з порушеннями діючого законодавства, що регулює порядок накладення адміністративних стягнень за порушення Правил дорожнього руху, просив її скасувати.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - управління патрульної служби МВС у м.Львові у судове засідання повторно не зявився, подав письмові заперечення щодо позову та згоду на розгляд справи за його відсутності.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи та постановити рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 10.05.2016 року постановою серії ПС2 №551876 від 10.05.2016 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

В постанові зазначено, що позивач 10.05.2016 року, о 22 год. 05 хв. в м. Львові рухаючись по вул. К.Левицького, 18 керував автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку автомобіля ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху ( а.с. ).

Предметом спору є правомірність прийнятого відповідачем рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому докази щодо наявності чи відсутності складу правопорушення повинні визначатися за нормами КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій субєкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255, 00 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для складання постанови про адміністративне правопорушення від 10.05.2016 року є те, що позивач 10.05.2016 року здійснив зупинку автомобіля ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу.

Вказану постанову було підписано ОСОБА_2, проте як вбачається із відео, яке було долучено до матеріалів справи відповідачем, ОСОБА_2 висловив свою незгоду щодо звинувачення його у порушені ПДР.

Свою незгоду з обставинами, зафіксованими в постанові, позивач обґрунтовує тим, що він не порушував правила дорожнього руху, оскільки повідомив інспектору причину зупинки автомобіля, а саме висадку пасажирів.

Між тим, незважаючи на вказані обставини, інспектором поліції відносно позивача було прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №551876 від 10.05.2016 року.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Між т0им, на підтвердження встановленого вчинення позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення вимог п.п. 15.9 г) ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показників вимірювання відстані, тощо, окрім постанови представленої позивачем, відповідачем не надано.

При цьому надана до матеріалів справи постанова, незважаючи на не згоду з нею позивача, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вимог Правил дорожнього руху України, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, позивач скориставшись своїм правом щодо надання пояснень, заперечував щодо встановлення відносно нього адміністративного стягнення щодо порушення правил дорожнього руху, з огляду на те, що він здійснив вимушену зупинку свого автомобіля з метою висадки пасажирів, про що повідомив інспектора патрульної служби. Ці обставини відповідачем спростовані не були.

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до п.15.3 ПДР України у населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1 а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Згідно п.п.г) п.15.9 Правил зупинка заборонена на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

Судом встановлено, що місце зупинки транспортного засобу була на вул..ОСОБА_4 з одностороннім рухом. Автомобіль, яким керував позивач зупинився по ходу руху за пішохідним переходом для висадки пасажирів так, щоб не першкодж/ати руху автомобілів, що рухалися заним.

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано доказів в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Отже, відповідачем не були з'ясовані всі, передбачені ст. 280 КУпАП обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, тобто відповідач не пересвідчився в існуванні обставин, на які посилався позивач, а саме на необхідність здійснити висадку пасажирів та уникнення перешкод для руху траспорту.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про необґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №551876 від 10.05.2016 року, яка прийнята заступником командира роти УПП м.Львова лейтенанта поліції ОСОБА_3, відносно ОСОБА_2 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень, внаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини і висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає необхідним повністю задовольнити позовні вимоги позивача по справі.

З огляду на те, що у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 99, 100, 159, 160-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС 2 №551876 заступника командира роти УПП м.Львова лейтенанта поліції ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення від 10.05.2016 року, а провадження у справі закрити у звязку з відсутністю складу правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, а особою, яка не була у судовому засіданні - з моменту отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_5