Справа № 813/4311/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року № 813/4311/14

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Войтко І.В.,

представника позивача - Семиренко П.Я.,

представника відповідача - Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом заходів Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІМВО» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІМВО» (ТзОВ НВП «ІМВО», позивач) до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області ( ДПІ у Галицькому районі, відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 26.05.2014 року № .

Ухвалою суду від 22 червня 2014 року провадження у справі відкрито, хід її розгляду відображено в ухвалах суду, а в судовому засіданні 30 червня 2016 року, відповідно до ч. 3, ст. 160 КАС України проголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Позивач звернувся до суду з вимогою визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.05.2014 року № , яким ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області ТзОВ НВП «ІМВО» нараховано суму грошового зобов'язання за платежем податку на прибуток в розмірі сто сорок три тисячі двісті тридцять вісім гривень, з них за основним платежем в сумі 95 492 грн., і за штрафними санкціями в сумі 47 746 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на переконання позивача, ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області за результатами планової виїзної перевірки дійшов невірних висновків, що не ґрунтуються на вимогах чинного податкового законодавства, на підставі яких прийнято протиправне податкове повідомлення рішення.

Відповідач проти позову заперечив, у запереченнях від 07.07.2014 року зазначив, що позивачем завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за період І кв. 2012 року на 454 724 грн. шляхом не відображення зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування за результатами попередньої перевірки у сумі 454 724 грн. чим занижений податок на прибуток за 2012 рік у сумі 95 492, 04 грн.

А відтак прийняте податкове повідомлення-рішення вважає законним, а позовні вимоги безпідставними.

Ухвалою суду від 07.07.2014 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення у справі 813/3149/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІМВО» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень рішень.

Ухвалою суду від 19.02.2016 року у відповідності до ч.3, ст. 15-1 КАС України, розпорядження 43-р від 18.02.2016 року «Про призначення повторного автоматичного розподілу судової справи», справа прийнята до розгляду суддею Сакалош В.М., а ухвалою суду від 01 березня 2016 року провадження у справі поновлено, у зв'язку з набранням законної сили рішення у справі 813/3149/14.

Відповідно до ст. 52 КАС України судом проведено заміну відповідача на належного Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Представник позивача, на підтвердження правової позиції надав додаткові пояснення від 30 червня 2016 року, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача просив у задоволенню позову відмовити з підстав викладених у запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що податковий орган за результатами планової виїзної перевірки відображеними у акті 341/22-01/19177304 від 12.05.2014 року дійшов висновків щодо порушення позивачем п.44.1, п.44.3, ст. 44, п.138.2, ст.138, п.п.139.1.9. п.139.1, ст. 139 Податкового Кодексу України внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток з податку на прибуток за період І кв. 2012 року на 454 724 грн. шляхом не відображення зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування за результатами попередньої перевірки у сумі 454 724 грн. чим занижений податок на прибуток за 2012 рік у сумі 95 492, 04 грн.

Не погоджуючись з зазначеним, позивач оскаржив прийняте на підставі вказаних висновків податкове повідомлення рішення до суду.

В акті попередньої перевірки № 123/22-10/19177304 від 23.07.2012 року ДПІ у Галицькому районі м. Львова також дійшла висновку, що ТзОВ НВП «ІМВО» безпідставно завищено витрати на збут, що враховуються при обчислення об'єкта оподаткування у І кв. 2012 року на суму 139 222 грн.. у зв'язку з тим, що витрати, які відображені у головній книзі за І кв.2012 року по 931 рахунку не відповідають задекларованим витратам на збут у рядку 06.3 ВЗ Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за І кв. 2012 року. Зокрема, державною податковою службою у Львівській області проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "ІМВО" з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.03.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011року по 31.03.2012 року. За результатами перевірки складено акт № 123/22-10/19177304 від 23.07.2012 року, яким встановлено порушення товариством п. 44.1, п.44.3 ст. 44, п.138.2, ст. 138, п.п 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України) внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за період 1 кв. 2012 року на 454 724,00 грн.; п. 44.1 , п.44.3 ст. 44, п. 138.2, п. 138.1.1, п. 138.2., п.п. 138.10.2, п.п. 138.10.3, п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України; п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України. На підставі встановлених порушень 03.08.2012 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення: № - яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 454 724,00 грн.; № - яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 5 366,00 грн. (в т.ч. 4 293, 00 грн. - основний платіж, 1 073,00 грн. штрафна санкція); № - яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 53 040,00 грн. (в т.ч. 42 432,00 грн. - основний платіж, 10 608,00 грн. - штрафна санкція).

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2014 року у справі № 813/3149/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІМВО» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області ДПС № та № від 03 серпня 2012 року.

В ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду, якою залишена в силі постанова Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2014 року зазначено наступне.

Внаслідок проведення операцій позивач як платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності не прагнув отримати вигоду виключно чи переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість (безпідставного формування податкового кредиту). Таким чином, реальність господарських операцій ТзОВ НВП «ІМВО» по придбанню послуг підтверджується долученими до справи письмовими доказами та не викликає сумнівів.

Доводи податкового органу, які ґрунтуються на припущеннях про неспроможність контрагентів позивача на здійснення господарської операції, які викладені у висновках актів про неможливість проведення зустрічної звірки та розбіжністю в задекларованих ними зобов'язаннях, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

У відповідності до законодавства України платник податків не може нести відповідальності за дії чи бездіяльність своїх контрагентів.

Не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу.

Відповідно до ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту і відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Крім того, відповідно до Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року № 207 та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 обов'язок ведення, зберігання товарно-транспортних накладних покладено на особу, яка здійснює діяльність по наданню послуг з перевезення, а тому виникнення у позивача права на формування податкового кредиту не ставиться в залежність від наявності чи відсутності у нього товарно-транспортних накладних при наявності у нього інших належним чином складених та оформлених первинних документів, як того вимагає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема стаття 9 цього Закону.

Разом з тим, укладеними договорами не передбачалося здійснення перевезення товару, який був предметом договорів, транспортними засобами.

Суд враховує те, що податковий орган обґрунтовуючи правомірність своїх доводів не пояснив, яким чином наявність цих документів вплине на реальність господарської операції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочин не визнаний у встановленому законом порядку недійсним.

Натомість, відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочину, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.

В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказам.

Відповідно до ч. 1, ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Висновки відповідача за результатами планової виїзної перевірки, відображені в акті від 341/22-01/19177304 від 12.05.2014, які слугували податковому органу для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 26.05.2014 року № , базуються на підставі висновків перевірки відображених у акті № 123/22-10/19177304 від 23.07.2012 року, які слугували винесенню податковим органом скасованими судами першої і апеляційної інстанцією податкових повідомлень рішень № та № від 03 серпня 2012 року.

У зв'язку з наведеним, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, і підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення від 26.05.2014 року № .

3.Стягнути з Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області в користь позивача судовий збір у розмірі 286 (двісті вісімдесят шість) грн. 48 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 05 липня 2016 року.

Суддя Сакалош В.М.