Справа № 2а-4331/10/1070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Київ К/800/15411/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року

у справі № 2а-4331/10/0770

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у місті Ужгороді Закарпатської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Ужгороді Закарпатської області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: № /0 (№ 1641/17.3//3518) від 01 червня 2010 року, яким визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності в розмірі 3664,93 грн. - за основним платежем; № /1 (№ 2394/17.3//4553) від 06 серпня 2010 року та за № /2 (№ 3674/17.3//6260) від 08 жовтня 2010 року; № /2 (№ 3673/17.3//6259), яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 29836,00 грн. за основним платежем та 14918,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (в редакції заяви про зменшення позовних вимог від 07 листопада 2011 року).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року позов був задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області № /0 (№ 1641/17.3//3518) від 01 червня 2010 року, яким визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності в розмірі 3664,93 грн. за основним платежем, а також податкові повідомлення рішення за № /1 (№ 2394/17.3//4553) від 06 серпня 2010 року та за № /2 (№ 3674/17.3//6260) від 08 жовтня 2010 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області № /2 (№ 3673/17.3//6259), яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 29836,00 грн. за основним платежем та 14918,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, в частині податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 29007,00 грн. за основним платежем та 14503,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій. В задоволенні решти уточнених позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1,70 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу фізична особа ОСОБА_1, посилаючись на те, що постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області провела документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2007 року по 31 грудня 2009 року, за результатами якої був складений акт № 1159/17-319/НОМЕР_1 від 21 травня 2010 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені, зокрема: вимоги статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», в частині завищення суми валових витрат та заниження валового доходу на суму списаної заборгованості, в результаті чого донараховано 7504,93 грн. податку з доходів фізичних осіб; вимоги підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпунктів 7.4.3, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого донараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 30002,00 грн., в тому числі по періодах: за червень 2009 року - 3277,00 грн., за грудень 2009 року - 26725,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що ОСОБА_1 неправомірно занижено валовий дохід у 2009 році на суму 3529,95 грн., оскільки ТОВ «Спортмастер» (кредитором) було списано дебіторську заборгованість в сумі 4235,94 грн., в тому числі податок на додану вартість, що включається до складу загального оподаткованого доходу. Також вказано, що позивачем неправомірно включено до складу валових витрат відповідного податкового періоду вартість юридичних послуг, наданих йому ТОВ «Спортмастер» (згідно договору про надання юридичних послуг від 01 лютого 2009 року № 01/02-2009), сплачених у складі вартості таких послуг, - до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, оскільки такі послуги не використовувались позивачем у власній господарській діяльності, а є прямими витратами ТОВ «Спортмастер».

При цьому, в акті перевірки було вказано, що ОСОБА_1 неправомірно включив до складу валових витрат вартість нереалізованого товару в сумі 35091,00 грн., оскільки перевіркою розраховано фактичну вартість товару, який станом на 31 грудня 2009 року є не реалізованим, а повинен був знаходиться у залишку товарно-матеріальних цінностей позивача на загальну суму 133625,00 грн.

01 червня 2010 року ДПІ у м. Ужгороді на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 (№ 1641/17.3//3518), яким згідно з підпунктом «г» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 підпункту 17.1.5 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на доходи фізичних осіб у розмірі 3664,93 грн. - за основним платежем.

01 червня 2010 року ДПІ у м. Ужгороді на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 (№ 1642/17.3//3517), яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість у розмірі 45003,00 грн., в тому числі: 30002,00 грн. - за основним платежем, 15001,00 - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області були прийняті, зокрема, податкові повідомлення-рішення від 06 серпня 2010 року № /1 (№ 2394/17.3//4553) та № /1 (№ 2395/17.3//4552) на аналогічну суму податкових зобов'язань.

Також, податкові повідомлення-рішення від 01 червня 2010 року № /0 (№ 1641/17.3//3518) та № /0 (№ 1642/17.3//3517) оскаржувались позивачем в адміністративному порядку до ДПА у Закарпатській області, за наслідками якого його скарга була задоволена частково - залишено без змін податкове повідомлення-рішення № /0 (№ 1641/17.3//3518) від 01 червня 2010 року та скасовано частково податкове повідомлення-рішення № /0 (№ 1642/17.3//3518) від 01 червня 2010 року в частині 166,00 грн. податку на додану вартість та 83,00 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій.

08 жовтня 2010 року ДПІ у м. Ужгороді на підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла податкове повідомлення-рішення № /2 (№ 3674/17.3//6260), яким згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 підпункту 17.1.5 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 3664,93 грн. - за основним платежем.

08 жовтня 2010 року ДПІ у м. Ужгороді на підставі вказаного акта перевірки та з урахуванням процедури адміністративного оскарження прийняла податкове повідомлення-рішення № /2 (№ 3673/17.3//6259), яким згідно з підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 підпункту 17.1.5 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість у розмірі 44754,00 грн., у тому числі: 29836,00 грн. - за основним платежем, 14918,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом не було доведено правомірності визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 3664,93 грн. та в частині податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 29007,00 грн. - за основним платежем та 14503,50 грн. - штрафних (фінансових) санкцій., оскільки витрати позивача на юридичні послуги, надані ТОВ «Спортмастер» підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами. Відмовляючи в решті позовних вимог, суд виходив з того, що податковим органом правомірно винесено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 829,40 грн. (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій), оскільки позивачем було неповно включено отримані суми податку на додану вартість в ціні реалізованого контрагентами товару.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювався розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Згідно з частиною 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до частини 3 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Отже, для цілей визначення оподатковуваного доходу фізичної особи від зайняття підприємницькою діяльністю законодавством передбачено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пункту 5.1. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом 3 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, колегія суддів вказує, що для віднесення фізичною особою.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що реальність отримання позивачем від ТОВ «Спортмастер» юридичних послуг згідно договору № 01/02-2009 від 01 лютого 2009 року підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), податковою накладною та платіжними дорученнями, довідкою про рух товарів за період з 01 квітня 2007 року по 31 грудня 2009 року, книгою обліку доходів і витрат, яку ведуть громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності протягом календарного року (торговельно-посередницька діяльність) (арк. справи 162-205).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог..

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби підлягає залишенню без задоволення, а постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ужгороді Закарпатської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна