Справа № 561/311/16-а
Суддя: Снітчук Р.М.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року смт. Зарічне Справа № 561/311/16-а

Зарічненський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

при секретарі Расевич Г.І.

за участі представника відповідачів Ковтунович В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання рішень протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними їх рішень щодо обмеження виплати йому пенсії в розмірі 85 відсотків призначеної та стягнення 3028 грн. 50 коп. безпідставно утриманої (недоплаченої) суми пенсії.

Ухвалою судді від 01 червня 2016 року у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовлено.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 покликається на те, що з 10.11.2015 року управлінням Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі, правонаступником якого є Зарічненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, йому призначено пенсію за віком у сумі 4337 грн. 36 коп. довічно.

Однак, з грудня 2015 року по квітень 2016 року у повному розмірі пенсія йому виплачена не була у зв'язку з тимчасовими обмеженнями, застосованими до нього відповідачами на підставі Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, якими внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та запроваджено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Таке обмеження у виплаті пенсії вважає протиправним, оскільки, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець, не втратив право на отримання пенсії у розмірі, визначеному раніше, оскільки ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає обмеження у виплаті пенсій фізичним особам, які здійснюють підприємницьку діяльність. Вказує, що діями відповідачів порушено його конституційні права на пенсійне забезпечення, зайняття підприємницькою діяльністю, а також не з'ясовано чи має він доходи від такої діяльності.

У судове засідання позивач не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов задовольнити.

Представник відповідачів Ковтунович В.І. у судовому засіданні позов не визнала, покликаючись на безпідставність заявлених вимог. При цьому вказувала, що відповідач Зарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області при обмеженні пенсійних виплат позивачу діяли у межах та у спосіб, визначених чинним законодавством, зокрема ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відповідач як фізична особа-підприємець є самозайнятою працюючою особою. Також вказувала на те, що відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не є належним відповідачем у справі так як до його завдань не належить призначення даного виду пенсій.

Заслухавши пояснення представника відповідачів та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач з 10.11.2015 року перебуває на обліку в УПФ України в Дубровицькому районі Рівненської області, правонаступником якого є Зарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, та отримує пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Призначення та виплата пенсій за цією статтею проводиться за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, виплата пенсії позивачу з 01 грудня 2015 року та по 30 квітня 2016 року проводилася з обмеженнями встановленими ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими для працюючих пенсіонерів у період роботи на інших посадах/роботах встановлено тимчасовий порядок її виплати, у розмірі 85 % призначеного розміру пенсії.

Листами відповідачів № 01/02 від 03.02.2016 року та № Г-91/06.1-15 від 21.03.2016 року позивачу відмовлено у виплаті пенсії у повному розмірі, як такому, що працює на інших посадах/роботах, оскільки він зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Абзац частини першої статті 47 в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015; із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015\

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що з 27.08.2007 року позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до п 14.1.226 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Згідно до ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. До зайнятого населення належать, зокрема, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Разом з тим, відповідачем не доведено того, що зайняття підприємницькою діяльністю - це період роботи на інших посадах/роботах та підпадає під обмеження щодо виплати пенсії у розумінні ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Ст. 46 Конституції України гарантує право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що Зарічненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області допустило несправедливу дискримінацію права позивача на пенсію, належний соціальний захист, достатній життєвий рівень.

При цьому, суд вважає твердження відповідача, про відсутність правових підстав для виплати пенсії позивачу у повному розмірі необґрунтованими.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013 року, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначається, що статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 40 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що заборона дискримінації за статтею 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stee and Others v. The United Kingdom) [ВП], заяви № № 65731/01 та 65900/01, п. 40, ECHR 2005-Х).

Пунктом 42 вказаного рішення ЄСПЛ встановлено, що у справах, щодо скарги за статтею 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу на те, що заявника частково або повністю позбавили певної матеріальної допомоги на дискримінаційній підставі, що охоплюється статтею 14 Конвенції, відповідним методом перевірки є з'ясування, чи він або вона мали б право на отримання відповідної матеріальної допомоги за національним законодавством за умови існування права, щодо якого скаржиться заявник. Хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 (там же, п. 55).

Вирішуючи питання про застосування норм пенсійного законодавства у часі, слід врахувати вимоги статті 22 Конституції України, де закріплено, що права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За статтею 58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що дії відповідача Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо обмеження у виплаті пенсії позивачу є протиправними, а позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, оскільки рішення про призначення чи обмеження у виплаті пенсії позивачу ним не приймалося, права позивача не порушувалися та воно не є належним відповідачем у справі, оскільки відповідно до п.п. 6 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 року № 28-2, виключно завданнями управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднаних управлінь є призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Керуючись ст. 1, 3, 8, 22, 46, 58 Конституції України, п. 40, 42 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України" від 07.11.2013 року, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, ст. 2, 6-12, 71, 158-163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправним рішення щодо обмеження у виплаті пенсії задовольнити.

Визнати незаконним рішення Зарічненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо виплати ОСОБА_2 пенсії за період з 01 грудня 2015 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 85 % раніше призначеної пенсії.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання рішень протиправними - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Житомирского апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Зарічненського районного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Р. М. Снітчук