Справа № 815/208/16
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/208/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року 11 год. 16 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретаря судового засідання Лєсної Т.О.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 (за договором та ордером),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області про скасування наказу № 3568к від 16 грудня 2015 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області, я якому позивач просить суд:

- визнати незаконним наказ від 16 грудня 2015 року № 3568к виконуючого обовязки прокурора Одеської області Жученко О. про звільнення ОСОБА_3 з посади прокурора Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області з 18 грудня 2015 року;

- скасувати наказ від 16 грудня 2015 року № 3568к виконуючого обовязки прокурора Одеської області Жученко О. про звільнення ОСОБА_3 з посади прокурора Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області з 18 грудня 2015 року;

- поновити ОСОБА_3 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області у звязку з реорганізацією Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області у зазначену місцеву прокуратуру;

- стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.12.2015 року по день поновлення на посаді з розрахунку середньомісячної заробітної плати виходячи з виплат за жовтень-листопад 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що наказом виконуючого обовязки прокурора Одеської області від 16.12.2015 року за № 3568к, його звільнено з займаної посади прокурора Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області. Підставою для звільнення стала реорганізація та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону «Про прокуратуру».

Позивач вважає дії відносно його звільнення з вищевказаної посади незаконними та зазначає, що відповідачем не дотримано норми трудового законодавства, що регулюють порядок звільнення за скороченням штатів, встановлюють додаткові гарантії для працівника; та положення Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

Так, позивач зазначає, що в ст. 60 Закону України законодавчо визначено підстави звільнення прокурора з посади, однак, на його думку в наказі від 16.12.2015 року за № 3568к, не вказано жодної підстави та не зрозуміло, яка з них стала підставою для його звільнення.

Також, позивач вказує, що в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України під час попередження про заплановане вивільнення йому не було запропоновано іншу посаду за його трудовою функцією, а саме: посаду прокурора Іллічівскої місцевої прокуратури Одеської області; та не враховано його переважне право на залишення на роботі, що передбачено ст. 42 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення таким, що суперечить чинному законодавству, Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення адміністративного позову з підстав, викладених у наданих до суду письмових запереченнях (а. с. 127-130), в яких зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5-1 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 року № 98, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.07.2015 року за № 928/27373, затверджено Порядки проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах, а також Перелік питань для проведення тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури та посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників.

24.07.2015 року позивачем подано заяву на зайняття посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області.

За результатами тестування підсумковий бал позивача склав 55,3 бали та у рейтинговому списку на зайняття посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області він посів останнє 50 місце.

Згідно з наказом Генерального прокурора України № 87ш від 23.09.2015 року внесено зміни до штатного розпису прокуратури Одеської області, зокрема виключено штатний розпис Біляївської міжрайонної прокуратури, встановлено штатні розписи місцевих прокуратур Одеської області, зокрема чисельність посад прокурорів у Іллічівській місцевій прокуратурі, яка склала 42 посади.

У звязку з тим, що призначення на посаду можливе за умови успішного проходження тестування та згідно з рейтинговими списками на підставі набраних балів, позивач не увійшов до кількості осіб, посади яких встановлено штатним розписом згідно наказу № 87ш.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (зі змінами), який частково набрав чинності з 15.07.2015 року.

Також, відповідач зазначив, що позивач помилково вважає таким, що підлягає застосуванню до правовідносин щодо його звільнення п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки підстави звільнення прокурора в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури чітко передбачено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який в даному випадку є спеціальним по відношенню до норм КЗпП України.

Заслухавши пояснення та доводи представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 18 вересня 2000 року по 18 грудня 2015 року ОСОБА_3 працював в Біляївській міжрайонній прокуратурі на посадах:

- помічника Біляївського міжрайонного прокурора з 18.09.2000 по 14.11.2004;

- старшого помічника Біляївського міжрайонного прокурора з 15.11.2004 по 07.06.2012;

- старшого прокурора Біляївської міжрайонної прокуратури з 08.06.2012 по 06.08.2015;

- прокурора Біляївської міжрайонної прокуратури з 07.08.2015 по 18.12.2015 (а.с. 21-25).

Наказом виконуючого обовязки прокурора Одеської області від 16.12.2015 №3568к радника юстиції ОСОБА_3 звільнено з посади прокурора Біляївської міжрайонної прокуратури з 18 грудня 2015 року, у звязку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»). Підстава: наказ Генерального прокурора України від 23.09.2015 №87ш, попередження про вивільнення від 25.09.2015 (а.с. 13,87).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» (далі - Закон), який набрав чинності 15.07.2015 року крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу ХІІІ цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону, які набрали чинності 15 квітня 2016 року; статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набрали чинності з 15 грудня 2015 року.

Із набранням чинності даним Законом була змінена система органів прокуратури України.

Так, у статті 7 Закону визначено, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

У додатку до вказаного Закону наведено перелік і територіальну юрисдикцію місцевих та військових прокуратур, які запроваджувалися з 15.12.2015 року.

Окрім зміни системи органів прокуратури України, Законом було запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів місцевої прокуратури, основою якого є якісне оновлення керівного та кадрового складу.

Так, приписами ст. 28 Закону встановлено, що добір кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим ч. 1 та 5 ст. 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог Закону.

Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 року №87ш у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, виключено у штатному розпису прокуратури Одеської області ряд міських, районних, міжрайонних прокуратур у тому числі Біляївську міжрайонну прокуратуру та встановлено десять місцевих прокуратур, зокрема Іллічівську місцеву прокуратуру, під територіальну юрисдикцію якої підпадають Біляївський і Овідіопольський райони, а також місто Іллічівськ та місто Теплодар, що визначено у Додатку до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII в редакції Закону від 2 липня 2015 року № 578-VIII (а.с. 108-112).

У штатному розписі місцевих прокуратур Одеської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України встановлено 489,5 одиниць з відповідним фондом заробітної плати, з них для Іллічівської місцевої прокуратури - 56 штатних одиниць, в тому числі 42 штатні одиниці на посади прокурорів Іллічівської місцевої прокуратури (а.с. 110).

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. А згідно положенням ч. 3 цієї ж статті одночасно із попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

25.09.2015 року позивача на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України було ознайомлено із попередженням про звільнення (а.с. 12, 87). При цьому судом враховується, що зі змісту вказаного попередження випливає, що відповідач вказав позивачу на його можливе, а не обов'язкове (безальтернативне), наступне звільнення у зв'язку з внесенням змін до структури та штатного розпису прокуратури Одеської області щодо ліквідації підпорядкованих їй прокуратур районного рівня та затвердження штатних розписів новоутворених місцевих прокуратур, з 14.12.2015 року, яке відбудеться за наявності зазначених вище умов.

Наведене фактично свідчить про те, що позивачу була запропонована інша посада в новоутвореній місцевій прокуратурі, обійняти яку останній мав можливість лише за результатами об'єктивного оцінювання, яке буде проводитись незалежним органом, який із цією метою буде утворено.

У пп. «в» пп. 1 п. 5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 п. 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Тобто прокурори, які працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, в разі успішного проходження ними тестування будуть призначені на посади у новоутворених місцевих прокуратурах.

Так, на виконання вимог п. 5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», з метою кадрового наповнення місцевих прокуратур, Генеральним прокурором України видано наказ №98 від 20.07.2015 року «Про затвердження Порядків проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.07.2015 року за № 928/27373 (далі - Порядок №98).

Відповідно до п. 1.2 Порядку №98 на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктом 1.4 Порядку №98 визначено, що прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працюють у міських, районних, міжрайонних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Тобто, позивач згідно умов вказаного Порядку міг претендувати тільки на посаду в Іллічівській місцевій прокуратурі.

У попередженні про можливе звільнення до ОСОБА_3 доведена інформація про тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі, а відтак останній був повідомлений, що зможе перейти на роботу у відповідну місцеву прокуратуру за умови успішного проходження тестування.

Відповідно до п. 3.16 Порядку №98 на підставі відомостей про результати тестування, робоча група регіонального центру формує рейтинговий список, форма якого наведена у додатку 2 Порядку, по кожній місцевій прокуратурі окремо.

Рейтинговий список кандидатів оприлюднюється на офіційному веб-сайті відповідної регіональної прокуратури після закінчення тестування (п. 3.18 Порядку №98). Рішення щодо результатів тестування може бути оскаржене до робочої групи, а рішення робочої групи може бути оскаржене до суду (п. п. 8.1 - 8.7 Порядку №98).

Судом встановлено, що позивач 21.07.2015 року подав заяву для участі у тестуванні на заняття вакантної посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області.(а.с. 194). Відповідно до рейтингового списку Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області (а.с. 104-105; 196-197 ) ОСОБА_3 за результатами тестування на заміщення посад прокурорів у Іллічівській місцевій прокуратурі Одеської області зайняв останню - 50 позицію із загальним підсумковим балом 55,3.

Результати тестування позивачем не оскаржувалися.

У ході укомплектування Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області на вакантні посади прокурорів прокуратури призначено 42 особи відповідно до рейтингового списку, які набрали більшу кількість балів ніж позивач та відповідно знадились вище нього у рейтинговому списку (а.с. 196-197; 241-250).

Як уже зазначалося вище, відповідно до наказу Генерального прокурора України №87ш від 23.09.2015 року, штатна чисельність прокурорів Іллічівської місцевої прокуратури встановлена у кількості 42 посад.

Тобто, призначення на посади прокурорів Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області здійснювалось в межах визначеної штатної чисельності (42 посад) за результатами проходження кандидатами успішного тестування відповідно до сформованого рейтингу.

Згідно п. 9.5 Порядку №98 керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює в прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількості штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

При цьому, суд звертає увагу, що в силу приписів ст. 28 Закону добір кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури здійснюється виключно на конкурсних засадах.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що Позивач зайняв останнє 50-е місце у рейтинговому списку, яке не надало права претендувати на одну із посад в Іллічівській місцевій прокуратурі, відповідач був позбавлений правових підстав на призначення його на відповідну посаду за результати неуспішного проходження позивачем тестування.

Відтак, оскільки і Законом, і Порядком №98 визначено умову призначення прокурора на посаду в реорганізовану прокуратуру - успішне проходження тестування, її невиконання позбавило позивача можливості бути працевлаштованим на посаді прокурора у новоутвореній місцевій прокуратурі.

При цьому можливостей залишення позивача на посаді прокурора Біляївської міжрайонної прокуратури після 15.12.2015 року не існувало, оскільки штатний розпис цієї прокуратури як і інших районних та прирівняних до них прокуратур в межах Одеської області із цієї дати були виключені за наказом Генерального прокурора України № 87ш від 23.09.2015 року, а самі прокуратури припинили свою діяльність як суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону прокурор звільняється з посади в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки орган прокуратури в якому працював позивач реорганізований, усі штатні посади цієї прокуратури є ліквідованими, а можливість працевлаштування в новоутвореній місцевій прокуратурі виключається у зв'язку з неуспішним проходженням тестування, звільнення ОСОБА_3 із займаної посади ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, судом враховується, що приписи п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону визначають, що незалежність прокурора забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

При цьому прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

З наведеного випливає, що саме Законом України «Про прокуратуру» передбачаються підстави для припинення повноважень прокурора, а відтак норми останнього в частині, зокрема, звільнення прокурора є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів.

Аналогічна позиція, поряд з іншим, випливає зі змісту абз. 4 п. 1.2 листа Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 року №753/11/13-10, в якому зазначено, що правовідносини, що виникають при звільненні публічного службовця у зв'язку зі скороченням штатів юридичної особи, за наявності спеціального законодавства, регулюється останнім. Крім того, наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.02.2015 року у справі №21-8а15.

У зазначеній постанові Верховного Суду України, вказано, що за загальним правилом приорітетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Посилання позивача на безпідставність незастосування відповідачем п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України при винесенні оскаржуваного наказу суд оцінюється критично з огляду на таке.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто, приписи Закону, будучи спеціальними нормами, що регулюють спірні правовідносини, прямо передбачають таку підставу для звільнення прокурора з посади як скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, у зв'язку з чим підстави визначені у наказі від 16.12.2015 року №3568к для звільнення позивача із займаної посади відповідають вимогам чинного законодавства. З урахуванням наведеного твердження позивача про те, що у вищевказаному наказі не вказано жодної підстави для його звільнення не відповідає дійсності та є помилковим.

Щодо твердження позивача про порушення прокуратурою порядку звільнення його з посади, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 60 Закону прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Приписи ч. ч. 1, 3 ст. 62 Закону закріплюють, що подання про звільнення прокурора з посади вноситься Вищою радою юстиції або Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів у визначених законом випадках.

Прийняття рішення про звільнення прокурора з посади здійснюється особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, виключно на підставі та в межах подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів чи Вищої ради юстиції.

Відповідно до пп. 5-1 п. 4 Перехідних положень Закону до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону (які набирають чинності 15.12.2015 року) прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

Отже, прокуратура, приймаючи оскаржуваний наказ, діяла у межах повноважень, у відповідності та у спосіб, передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області про скасування наказу № 3568к від 16 грудня 2015 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 04 липня 2016 року.

Суддя С.М. Корой

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області про скасування наказу № 3568к від 16 грудня 2015 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

04 липня 2016 року.