Справа № 825/153/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/153/16 Головуючий у 1-й інстанції: Дяков В.І. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів за порушення грошового зобов'язання, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що після призначення позивача на посаду судді Апеляційного суду Чернігівської області в 2004 році, рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 21.06.2005 №120 він разом із дружиною та дочкою був прийнятий на квартирний облік по пільговому списку. Його право на отримання благоустроєного житла протягом 6 місяців було гарантовано з 2004 року ст. 44 Закону України "Про статус суддів", однак житлом позивач забезпечений не був.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.11.2007 у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, виконавчого комітету Чернігівської міської ради Чернігівської області, Апеляційного суду Чернігівської області зобов'язано Головне управління Держказначейства України за рахунок коштів Держбюджету перерахувати Апеляційному суду Чернігівської області 550 385 грн. для придбання квартири судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_2., а Апеляційний суд Чернігівської області зобов'язано за рахунок цих коштів придбати благоустроєне житло та передати його позивачу.

Таким чином, рішенням суду було визначено певний спосіб та порядок захисту прав позивача, а саме шляхом зобов'язання Головного управління Держказначейства України перерахувати Апеляційному суду Чернігівської області кошти з Державного бюджету України для подальшого придбання квартири та передачі її у користування ОСОБА_2

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2013 року було замінено спосіб та порядок виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2007 року, зокрема слова "зобов'язати" замінено на "стягнути" з Державного бюджету України на користь Апеляційного суду Чернігівської області 550 385 грн. грошей на придбання квартири судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_2.

В подальшому, ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2014 року задоволено заяву Державної казначейської служби України про зміну способу та порядку виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 0606 листопада 2007 року по справі №2-а-295/07.

Змінено спосіб та порядок виконання рішення суду по справі №2-а-295/07 за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Головного управління Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Апеляційного суду Чернігівської області про стягнення коштів для придбання житла з:

- стягнення з Державного бюджету України на користь Апеляційного суду Чернігівської області 550 385 грн. грошей для придбання квартири і передачі її судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_2.; - зобов'язання Апеляційного суду Чернігівської області за рахунок коштів Державного бюджету України придбати судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_2.благоустроєне житло у вигляді окремих квартир або будинків, на:

- стягнути з рахунку Державної судової адміністрації України № 0132 МФО банку 820172 ЄДРПОУ ДСАУ 26255795 за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 550 385 грн. 00 коп. для придбання квартири.

Тобто, було змінено лише спосіб виконання судового рішення, а не сторона (боржник) у справі.

Разом з тим, відповідно до меморіального ордеру №2 кошти в сумі 550 385 грн. 00 коп. були перераховані на рахунок ОСОБА_2 22 жовтня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання присуджених 06 листопада 2007 року коштів виникло у позивача тільки 11 лютого 2014 року - після постановлення Новозаводським районним судом м. Чернігів ухвали від 27 січня 2014 року про зміну способу та порядку виконанні постанови Новозаводського районного суду м. Чернігів від 06 листопада 2007 року; підстави для визнання бездіяльності відповідача ДКСУ протиправними відсутні, оскільки остання виконала рішення за 2 місяці та 2 дні; застосування статті 625 ЦК України неможливо з врахуванням правої позиції ВСУ від 20 січня 2016 року, що висловлена у справі №6-2759цс15.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що не погоджується з вказаною постановою, вважає, що під час її прийняття судом не повністю з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а сама постанова є такою, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з держаних органів, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі - Порядок).

Відповідно до п. 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Підпунктом 2 пункту 25 Порядку передбачено, що у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

При цьому, безспірне списання коштів з вказаної бюджетної програми здійснюється Державною казначейською службою України на підставі звернень стягувачів (суддів), на користь яких прийняті рішення.

Відповідно до п. 48 Порядку перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Тому, усі судові рішення про стягнення коштів з рахунків Державної судової адміністрації України підлягають виконанню органами Державної казначейської служби України.

Слід зазначити, що ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2014 року було змінено не тільки спосіб та порядок виконання рішення суду, а й боржника по справі з Державної казначейської служби України на Державну судову адміністрацію України та стягувача з Апеляційного суду Чернігівської області на ОСОБА_2

З огляду на це судом визначено, що право на отримання коштів в сумі 550 385 грн. 00 коп. для придбання квартири виникло у ОСОБА_2 з 11 лютого 2014 року, після набрання законної сили ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2014 року про зміну способу та порядку виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Так, 19 серпня 2014 року Державною казначейською службою України отримано заяву ОСОБА_2 про виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2007 року. Кошти за виконавчим листом Новозаводського районного суду м. Чернігова по справі №2-а-295/07 були перераховані на банківський рахунок ОСОБА_2 22 жовтня 2014 року. Тобто, виконавчий документ перебував на виконанні в Державній казначейській службі України 2 місяці та 2 дні, що свідчить про відсутність порушення термінів його виконання.

Відтак, судом цілком правомірно визначено, що право на отримання коштів виникло у ОСОБА_2 з 11 лютого 2014 року, заяву ОСОБА_2 про виконання постанови було отримано Державною казначейською службою України 19 серпня 2014 року, а кошти перераховані позивачу 22 жовтня 2014 року, а тому відсутня протиправна бездіяльність відповідачів у спірних правовідносинах.

Таким чином, лише у 2014 році Державна казначейська служба України шляхом списання коштів з бюджетної програми КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" виконала рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 листопада 2007 року, що підтверджується меморіальним ордером №2 від 22 жовтня 2014 року.

Слід зазначити, що бездіяльність Державної судової адміністрації України у тривалому невиконанні рішенні суду відсутня, оскільки виконання судового рішення залежало, окрім іншого, і від виконання іншим суб'єктом владним повноважень - Державною казначейською службою України, так як вона була боржником по справі.

Колегія суддів також зазначає, що Постановою Верховного Суду України від 07 травня 2012 року, в аналогічних правовідносинах було проаналізовано і встановлено, що обов'язок забезпечити житлом суддю який потребує поліпшення житлових умов, покладений на місцеві органи виконавчої влади за місцем роботи судді, а дії Державної судової адміністрації України та її територіальних управлінь із забезпечення суддів житлом є додатковими у разі не вирішення цього питання органом місцевої виконавчої влади.

Щодо вимоги про стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_2 638 454, 14 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

При розгляді справ про передбачену вищезазначеною статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція зі спірних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідачів у спірних правовідносинах та відсутність підстав для стягнення з Державної судової адміністрації України на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних в сумі 638 454, 14 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції, а відповідачі, як суб'єкти владних повноважень - довели правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 21.06.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.