Справа № 815/3684/13-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 р. Справа № 815/3684/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

за участю секретаря - Худика С.А.,

за участю представника апелянта - Тумасяна Х.М.,

за участю представника відповідача - Заратуйченка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Любашівський елеватор" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2013 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства "Любашівський елеватор" до Любашівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, приватне акціонерне товариство "Любашівський елеватор", звернувся з позовом до Любашівської міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 29 квітня 2013 року № 000003220 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 216 036 грн. та податкового повідомлення-рішення відповідача від 29 квітня 2013 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 88 921 грн.

В обґрунтування позовних вимог товариством зазначено, що висновки, викладені відповідачем в акті перевірки не відповідають фактичним даним про характер та результати здійснення товариством господарських операцій, не ґрунтуються на законі та призвели до неправомірного винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2013 року у задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Любашівський елеватор" - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представником приватного акціонерного товариства "Любашівський елеватор" було подано апеляційну скаргу про скасування зазначеної постанови та прийняття нової про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року апеляційну скаргу Товариства задоволено частково: постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2013 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено, скасовано податкові повідомлення-рішення від 29 квітня 2013 року № та № .

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідачем було подано касаційну скаргу про скасування рішення апеляційної інстанції та прийняття рішення про залишення рішення суду першої інстанції в силі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2016 року касаційну скаргу Любашівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 19.03.2013 року по 01.04.2013 року на підставі наказу Любашівської МДПІ від 18.03.2013 року (т. 3 а.с. 1), постанови слідчого в ОВС відділу розслідування корупційних кримінальних правопорушень прокуратури Одеської області від 21.02.2013 року про призначення документальної позапланової перевірки (ревізії) (т. 3 а. с. 2) відповідно до пп. 78.1.11. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України Любашівською МДПІ було проведено виїзну позапланову перевірку ПрАТ "Любашівський елеватор", з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 15.04.2013 року № 0223/2250/00955153 (т. 1 а.с. 31-133), яким встановлено наступні порушення:

пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", пп. 138.10.4 п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі 71192 грн., у тому числі за 1 квартал 2010 року - у сумі 712,00 грн., за півріччя 2010 року - у сумі 343,00 грн., за 3 квартали 2010 року - у сумі 23462,00 грн., за 2010 рік - у сумі 68981,00 грн., за 1 квартал 2011 року - у сумі 1249,00 грн., за 1 квартал 2012 року - у сумі 1932 грн.

пп. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3, п. 4.1. ст. 4, пп. 7.3.1. п. 7.3 ст. 7, пп. 7.5.1. п. 7.5 ст. 7, пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7, пп. 7.2.3. п. 7.2., пп. 7.2.6 п. 7.2. ст. 7, пп. 7.2.1. п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", п. 201.1 ст. 201, п. 45.2. ст. 45, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у сумі 172829 грн., в тому числі - за лютий 2010 року - у сумі 56 грн., за квітень 2010 року - у сумі 3600 грн., за травень 2010 року - у сумі 757 грн., за червень 2010 року - у сумі 1450 грн., за липень 2010 року - у сумі 19239 грн., за листопад 2010 року - у сумі 82687 грн., за грудень 2010 року - у сумі 41430 грн., за липень 2011 року - у сумі 15400 грн., за серпень 2011 року - у сумі 8210,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки Любашівською МДПІ було прийнято податкові повідомлення рішення:

№ від 29.04.2013 року, яким ПрАТ "Любашівський елеватор" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 216036,00 грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 172829,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 43207,00 грн. (т. 1 а.с. 29);

№ від 29.04.2013 року, яким ПрАТ "Любашівський елеватор" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 88921,00 грн., в тому числі за основним платежем - у сумі 71192,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 17729,00 грн. (т. 1 а.с. 30).

Відповідно до п. 3.1. ст. 3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", яким на момент виникнення спірних правовідносин регулювались питання оподаткування податком на прибуток, об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Згідно з п. 5.1. ст. 5 зазначеного Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Виходячи з положень п. 5.2. ст. 5 Закону, до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з положеннями пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Зі змісту наведених норм права випливає, що витрати підприємства можна враховувати при обчисленні об'єкта оподаткування лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. В свою чергу, фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Згідно з пп. 7.2.1. п. 7.2. вказаного Закону платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Положеннями пп. 7.2.3. п.7.2. ст. 7 Закону визначено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно з пп.7.2.4. п.7.2. ст. 7 Закону право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до пп. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону дата виникнення податкових зобов'язань

Датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Підпунктом 7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5. п.7.4 ст.7 цього Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6. цього пункту).

Згідно з пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг);

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції (оскільки податковий кредит складається з сум податку, сплачених у зв'язку з придбанням або виготовленням товару, умова придбання або виготовлення товару є обов'язковою та підлягає доказуванню); 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Таким чином, наявність податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, не є єдиною умовою формування податкового кредиту, тоді як первісною визначальною умовою, при наявності якої у платника податку виникає право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, виступає сам факт здійснення відповідної господарської операції.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Водночас у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту по відповідних господарських операціях.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2010 року між позивачем (покупець) та ТОВ "Укранфтохім Трейдінг" (продавець) було укладено договір № УНХ-115/12-10, відповідно до умов якого продавець зобов'язаний передавати у власність, а покупець приймати та оплачувати на умовах, викладених в договорі, товар, асортимент і кількість якого вказано в додаткових угодах до діючого договору та є його невід'ємною частиною (т. 1 а.с. 179-180).

08.12.2010 року сторонами за вказаним договором укладено додаткову угоду № 1 щодо постачання дизельного палива у кількості 32517 л на загальну суму 223066,62 грн., в тому числі ПДВ - 37177,77 грн. (т. 1 а.с. 181).

08.12.2010 року сторонами було складено видаткову накладну № УНХ-641 щодо постачання дизельного палива у кількості 32517 л на загальну суму 223 066,62 грн., в тому числі ПДВ - 37 177,77 грн. (т. 1 а.с. 182), а контрагентом позивача ТОВ "Укранфтохім Трейдінг" виписано відповідну податкову накладну від 08.12.2010 року (т. 1 а.с. 188).

Згідно товарно-транспортної накладної від 08.12.2010 року доставки позивачеві було доставлено паливно-мастильні матеріали, перевезення яких здійснювалось водієм ОСОБА_3 за допомогою автомобілю з державним номером НОМЕР_1, причеп НОМЕР_2.

З листа ДПС в Одеській області від 09.04.2013 року № 3722/7/07-3005 вбачається, що відповідно до відомостей бази даних АІС "Автомобіль" УДАІ ГУМВС України в Одеській області та республіканської бази даних департаменту ДАІ ГУМВС України, автомобіль з державним номером НОМЕР_1 є легковим седаном марки DAEWOO моделі Lanos, що зареєстрований за фізичною особою ОСОБА_5 (т. 3 а.с. 17-20).

Проте, легковий автомобіль не призначений для перевезення нафтопродуктів, що свідчить про неможливість здійснення перевезення дизельного палива вказаним автотранспортом.

Так, відповідно до положень п. 5.4. Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Під час дослідження наданої товарно-транспортної накладної було встановлено, що вона оформлена не за належною формою, встановленою у додатку 3 до вказаної Інструкції. Крім того, з наданого витягу журналу обліку руху транспортних засобів на території ПрАТ "Любашівський елеватор" (т. 1 а.с. 134-135), вбачається, що 08.12.2010 року автотранспортний засіб з державним номером НОМЕР_1 на територію підприємства не в'їздив.

Також згідно пункту 14 вищезгаданої Інструкції визначений особливий порядок обліку руху нафти і нафтопродуктів. Зокрема, Інструкцією передбачено, що під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафто-продуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання. Облік нафти і нафтопродуктів у фізичних величинах (за об'ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами, а бухгалтерська служба підприємства здійснює їх кількісно-грошовий облік.

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.

Записи в товарній книзі кількісного руху нафти і нафтопродуктів здійснюють за марками і видами матеріально відповідальні особи: під час приймання - на підставі приймального акта або ТТН; під час відпуску - на підставі реєстрів відпуску за добу.

Залишок нафти та нафтопродуктів обчислюється після кожного запису в товарній книзі. Усі первинні документи матеріально відповідальні особи здають до бухгалтерської служби підприємства за реєстрами (відомостями) та підписами. Реєстри (відомості) складаються у двох примірниках. У реєстрі мають відображатись дані: дата складання реєстру; назва і номер документа; найменування, марка і вид нафти або нафтопродукту; кількість відпущених нафти і нафтопродуктів в одиницях маси.

На відпущені нафту і нафтопродукти, що не належать підприємству, матеріально відповідальні особи складають реєстри (відомості) окремо на кожного власника нафти або нафтопродукту. Первинні документи приймаються бухгалтерською службою підприємства від матеріально відповідальних осіб за реєстрами (відомостями) і підписами, перевіряються і групуються за постачальниками і споживачами.

Проте, позивачем не було надано будь-яких доказів належного обліку товару, щодо якого оформлені надані до суду договір, видаткова, податкова та товарно-транспортна накладні. Крім того, відсутність доказів належного обліку придбаного дизельного палива виключає можливість встановити судом взаємозв'язок господарської операції позивача з придбання дизельного палива із безпосереднім веденням ним господарської діяльності, що є однією із умов, з якими чинне на той час законодавство пов'язувало виникнення права у платника податків на формування валових витрат та податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було доведено належними доказами факту реального здійснення господарської операції з придбання ним дизельного палива у ТОВ "Укранфтохім Трейдінг" на загальну суму 223 066,62 грн., в тому числі ПДВ - 37 177,77 грн., відтак, формування валових витрат та податкового кредиту на підставі вищевказаних документів не має під собою законодавчого підґрунтя.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що 01.04.2010 року між позивачем (покупець) та ПП "ТК "Ньюко" було укладено договір № 0012 купівлі-продажу нафтопродуктів (т. 1 а.с. 192-194), згідно з яким продавець зобов'язується передати у погоджені строки, а покупець - прийняти та оплатити на умовах, викладених у договорі, нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яках зазначається в накладних документах на товар, що формуються на кожну окрему партію товару, що поставляється в рамках цього договору, а також є невід'ємною частиною договору.

02.07.2010 року сторонами за вказаним договором було складено накладну № 899 з приводу постачання дизельного палива у кількості 18740,00 л на загальну суму 96198,67 грн., в тому числі ПДВ - 19239,73 грн. (т. 1 а.с. 195). Також контрагентом позивача ПП "ТК "Ньюко" було видано відповідну податкову накладну (т.1 а.с. 197).

З товарно-транспортної накладної (т. 1 а.с. 196) вбачається, що доставка товару здійснювалась за допомогою автомобілю Камаз ВН5044СІ автопідприємством СПД Іванов, водієм Павловим.

Виходячи з інформації, викладеної у листі ДПС в Одеській області від 09.04.2013 року № 3722/7/07-3005, згідно з відомостями бази даних АІС "Автомобіль" УДАІ ГУМВС України в Одеській області та республіканської бази даних департаменту ДАІ ГУМВС України автомобіль з державним номером ВН5044СІ є сідельним пристроєм КАМАЗ 54112 (т. 3 а.с. 19), який, в свою чергу, не призначений для самостійного перевезення паливно-мастильних матеріалів, а за своєю конструкцією призначений для буксирування напівпричепу. При цьому у наданій товарно-транспортній накладній відсутні відомості про причепи або напівпричепи, що використовувались під час перевезення товару. Крім того, надана товарно-транспортна-накладна оформлена із порушенням вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, якою, зокрема, затверджена форма товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти).

Таким чином, позивачем не було надано до суду будь-яких доказів належного обліку товару, щодо якого оформлені надані до суду договір, видаткова, податкова та товарно-транспортна накладні. Крім того, відсутність доказів належного обліку придбаного дизельного палива виключає можливість встановити судом взаємозв'язок господарської операції позивача з придбання дизельного палива із безпосереднім веденням ним господарської діяльності, що є однією із умов, з якими чинне на той час законодавство пов'язувало виникнення права у платника податків на формування валових витрат та податкового кредиту.

З огляду на наведене колегія суддів також вважає, що позивачем не доведено факту реального здійснення господарської операції з придбання ним дизельного палива у ПП "ТК "Ньюко" на загальну суму 96198,67 грн., в тому числі ПДВ - 19239,73 грн., відтак, формування валових витрат та податкового кредиту на підставі вищевказаних документів не має під собою законодавчого підґрунтя.

З акту перевірки також вбачається завищення задекларованих ПрАТ "Любашівський елеватор" суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП "Серна" за грудень 2010 року у сумі 53979 грн. внаслідок порушення вимог п. 3.1.1. п. 3.1., п. 4.1. ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", що пов'язується відповідачем із відсутністю товарного характеру операцій з придбання товару у ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс", який за договором комісії передавався ПП "Серна". Також в акті встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" у грудні 2010 року у сумі 53979 грн., які пов'язані із відсутністю об'єкта оподаткування у контрагента позивача та неналежним оформленням податкових накладних, на підставі яких позивачем формувався податковий кредиту з податку на додану вартість.

З приводу зазначеного порушення, позивачем у позові вказано про правомірність формування ним валових витрат та податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс. Водночас, як вбачається з відомостей, що відображені в акті перевірки, валові витрати по взаємовідносинах з ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" позивачем взагалі не формувались, оскільки придбання у вказаного підприємства товару здійснювалось на виконання договору комісії, укладеного із ПП "Серна", та у податковому обліку відображені операції, пов'язані саме з виконанням зазначеного договору комісії.

Також з матеріалів справи вбачається, що протягом листопада-грудня 2010 року між позивачем та ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" укладались договори купівлі-продажу щодо постачання зерна (соняшника, пшениці, кукурудзи), а саме: від 15.11.2010 року № 451 - на постачання пшениці 2-го класу, пшениці 3 класу (т. 2 а.с. 20), від 16.11.2010 року № 459 - на постачання соняшнику (т. 2 а.с. 26а), від 17.11.2010 року № 465 - на постачання пшениці 2-го класу (т. 2 а.с. 35), від 25.11.2010 року № 472 - на постачання пшениці 2-го класу (т. 2 а.с. 40), від 16.12.2010 року - на постачання пшениці 2-го класу, кукурудзи 3-го класу (т. 2 а.с. 47).

На виконання зазначених договорів сторонами за договором підписувались відповідні видаткові накладні, а постачальником виписувались податкові накладні, на підставі яких позивачем формувався податковий кредит з податку на додану вартість (т. 2 а.с. 18-55). Фактична передача товару від ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" до ПрАТ "Любашівський елеватор" відбувалась на підставі заяв ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" про переоформлення зерна на ПрАТ "Любашівський елеватор" (т. 2 а.с. 18, 25, 33, 39,45). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами також було укладено договори складського зберігання зерна від 25.10.2010 року № 91-ПШ/ЗБ/2010 - щодо зберігання пшениці (т. 2 а.с. 56-70), від 01.11.2010 року № 71-С/ЗБ/2010 щодо зберігання насіння соняшника(т. 2 а.с. 71-79), від 10.12.2010 року № 54-К/ЗБ/2010 - щодо зберігання кукурудзи (т. 2 а.с. 80-86).

Як вбачається з умов вищенаведених договорів, у випадку продажу (відчуження) поклажедавцем зерна під час його зберігання на зерновому складі іншій особі, переоформлення права на нового власника (тобто, перереєстрація права власності на зерно без вивозу його з території зернового складу), видача йому складського документу здійснюється зерновим складом на підставі власної письмової заяви поклажедавця із зазначенням реквізитів нового власника, за умови повернення раніше виданого складського документу на таке зерно, надання довіреності, а також зустрічного листа з проханням переоформити зерно, та укладання договору складського зберігання зерна із новим власником. Переоформлення права власності на зерно нового власника здійснюється зерновим складом після підписання сторонами акта виконаних робіт та повної оплати поклажедавцем наданих йому послуг щодо такого зерна, включно з оплатою послуг на переоформлення. В ході переоформлення сторони також складають акт приймання-передачі (додаток № 2 до договору), про повернення зерновим складом зерна поклажедавця зі зберігання.

Як вбачається з товарно-транспортних накладних (т. 2 а.с. 110-131), складських квитанцій на зерно щодо зберігання зерна ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" на зерновому складі ПрАТ "Любашівський елеватор" (т. 2 а.с. 132-153), актів наданих послуг, складених позивачем та ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" (т. 2 а.с. 87-109) передача ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" товару на зберігання позивачеві здійснювалась у той же часовий період, що і продаж йому цього товару. Водночас, співставлення судом документів щодо надходження товару на зберігання із його переоформленням на користь позивача свідчить, що ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" не зберігало зернові продукти у кількості, достатній для передачі ПрАТ "Любашівський елеватор" відповідно до наданих накладних. При цьому, всупереч вимогам укладених договорів складського зберігання сторонами не складались акти приймання-передачі (додаток № 2 до договору), зі складанням якого, зокрема, пов'язується перехід права власності на зерно.

За таких обставин, а також враховуючи інформацію, наведену у складеному ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС від 13.11.2012 року № 608/22-4/36880572 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами постачальниками ТОВ "Галицькі Інвестиції", ТОВ "ВТ-Техбуд" та з контрагентами покупцями за грудень 2010 року (т. 3 а.с. 22-30), факт реального здійснення передачі товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" до ПрАТ "Любашівський елеватор " є недоведеним.

Також в акті перевірки зазначено про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Шторм" в сумі 56 грн. у лютому 2010 року; ТОВ "Дізель плюс" в сумі 3600,00 грн. в квітні 2010 року, ЗАТ "Укра -Турк" в сумі 2207,00 грн. в травні, червні 2010 року; ТОВ "Добробут-Овідій" в сумі 2833 грн. у липні 2011 року, МП "Гриф" в сумі 20799 грн. в липні, серпні 2011 року, ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" в сумі 86940,00 грн. в листопаді, грудні 2010 року.

Судом була досліджена видаткова та податкова накладні, складені по взаємовідносинах з ТОВ "Шторм" щодо постачання кукурудзи на загальну суму 334,00 грн., в тому числі ПДВ - 55,67 грн. (т. 2 а.с. 11-12). Досліджуючи питання реальності здійснення господарської операції та правомірності формування позивачем податкового кредиту по вищевказаній операції, суд обґрунтовано зазначив про відсутність договору, на підставі якого здійснювалось відповідне постачання, а також на відсутність доказів використання придбаного товару у власній господарській діяльності, що є обов'язковою умовою виникнення права платника податку на формування податкового кредиту.

Також судом були досліджені виписка по рахунку позивача, видаткову та податкову накладні, складені позивачем та ТОВ "Дізель Плюс" щодо постачання автошин (т. 2 а.с. 13-16).

Досліджуючи питання правомірності формування позивачем податкового кредиту по вказаній господарській операції, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не доведено належним доказами у справі використання придбаного товару в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності позивача, що є обов'язковою умовою виникнення права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а також додатковим свідченням реального здійснення платником податків відповідної господарської операції.

Досліджуючи правовідносини позивача із ЗАТ "Укра-Турк", судом встановлено, що 30.05.2010 року сторонами складено акт виконаних робіт щодо прийняття робіт з ремонту гідроциліндрів на загальну суму 8700,00 грн. (т. 2 а.с. 5). Податкова накладна по вказаній операції складена 30.05.2010 року (т. 2 а.с. 8). Однак, як вбачається з виписки банківського рахунку позивача, оплата вказаних послуг відбулась 11.05.2010 року (т. 2 а.с. 2), тобто, є першою подією, що визначає дату виникнення права на податковий кредит у позивача та податкового зобов'язання у його контрагента, у зв'язку з чим податкова накладна оформлена із порушенням вимог пп. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Також судом досліджена видаткова накладна від 01.06.2010 року на придбання позивачем у ЗАТ "Укра-Турк" деталей на загальну суму 4542,00 грн., податкова накладна по вказаній операції (т. 2 а.с. 6-7). Втім, позивачем не доведено використання придбаного товару та робіт в межах оподатковуваних операцій у власній господарській діяльності, що є обов'язковою умовою формування податкового кредиту.

Досліджуючи правовідносини позивача із ТОВ "Добробут Овідій", судом встановлено, що 01.07.2011 року між позивачем та ТОВ "Добробут Овідій" було укладено договір генпідряду щодо демонтажу частини зовнішньої цегляної стіни в обсязі 24,75 мі в межах робіт з технічного переоснащення вузла розвантаження з автотранспорту на чотири проїзди (т. 1 а.с. 200-202). На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано договірну ціну, підсумкову відомість ресурсів, локальний кошторис, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт прийомки виконаних будівельних робіт, а також відповідну податкову накладну. Однак, позивачем не було надано доказів використання придбаних робіт в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, що, виходячи з положень п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, є обов'язковою умовою формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Також позивачем було укладено договір генпідряду від 18.05.2011 року із МП "Гриф" щодо виконання робіт з демонтажу частини даху в обсязі 135 мІ, та частини зовнішньої цегляної стіни в обсязі 12 мі межах робіт з технічного переоснащення вузла розвантаження з автотранспорту на чотири проїзди (т. 1 а.с. 224-226). На виконання зазначеного договору сторонами складено договірну ціну, підсумкову відомість ресурсів, локальний кошторис, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт прийомки виконаних будівельних робіт (т. 1 а.с. 227-032). 30.05.2011 року позивачем було укладено договір із МП "Гриф" щодо здійснення робіт з будівництва залізобетонних фундаментів в обсязі 148,1 мі в межах робіт з технічного переоснащення вузла розвантаження з автотранспорту на чотири проїзди (т. 1 а.с. 239-242), в межах виконання якого сторонами складено договірну ціну, підсумкову відомість ресурсів, локальний кошторис, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, акт прийомки виконаних будівельних робіт (т. 1 а.с. 243-250)., складено відповідну податкову накладну (т. 2 а.с. 1). Втім, позивачем не доведений факт використання придбаних ним робіт в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи позивача щодо безпідставності висновків відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Шторм" в сумі 56 грн. у лютому 2010 року; ТОВ "Дізель плюс" в сумі 3600,00 грн. в квітні 2010 року, ЗАТ "Укра -Турк" в сумі 2207,00 грн. в травні, червні 2010 року; ТОВ "Добробут-Овідій" в сумі 2833 грн. у липні 2011 року, МП "Гриф" в сумі 20799 грн. в липні, серпні 2011 року, ТОВ "Юж-Комплект-Сервіс" в сумі 86940,00 грн. в листопаді, грудні 2010 року є необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами.

Таким чином, спірні податкові повідомлення рішення були прийняті податковим органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням всіх обставин, які мають значень для прийняття рішення, у зв'язку з чим позовні вимоги ПрАТ "Любашівський елеватор" обґрунтовано були залишені судом першої інстанції без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Любашівський елеватор"- залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2013 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства "Любашівський елеватор" до Любашівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: