Справа № 638/8066/16-а
Суддя: Гайдук Л. П.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/8066/16-а
Провадження 2-А/638/261/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016 Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді - Гайдук Л.П.

при секретарі - Виставній А.М.

перекладачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що вона є громадянкою В*єтнаму, 04.01.2005р. отримала дозвіл на імміграцію в України, документований посвідкою на постійне проживання в України та з 2009р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, має 2 малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які є громадянами України та навчаються в Харківській гімназії № 14. 28.04.2014р. їй була видана посвідка на постійне проживання в Україні, проте 27.04.2016р. відповідачем стосовно неї прийнято рішення № 259/2016 про примусове видворення її за межі України, а також заборону в*їзду на територію України строком на 3 роки. Дане рішення позивач вважає незаконним та таким, що протиречить діючому законодавству, оскільки відповідачем їй не була надана копія зазначеного рішення в присутності перекладача та під підпис, в ньому не зазначений порядок його оскарження та наслідки невиконання, не повідомлено прокурора про прийняття такого рішення, також рішення прийнято тільки стосовно позивача, однак жодних рішень стосовно її дітей відповідачем не було прийнято, питання законності їх повернення або видворення з України не досліджувалось і заходів щодо захисту їх прав не вживалося. Також позивач вважає винесену відповідачем заборону щодо подальшого в*їзду в Україну строком на 3 роки незаконною, тому як в Законі України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначається перелік підстав для прийняття даної заборони, проте жодна з них до позивачки не відноситься та відповідачем в прийнятому рішенні не приведена жодна з підстав, яка б підтверджувала необхідність заборони позивачу в*їзду на територію України строком на 3 роки.

В судовому засіданні представник позивача підтримала адміністративний позов в повному обсязі та просила суд його задовольнити, пояснивши, що відповідачем не надані докази того, що позивач порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або, що її дії суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, не існує також жодного доказу того, що примусове повернення позивача в країну походження необхідно для охорони здоров*я, захисту прав і законних інтересів громадян України, підставою для прийняття відповідачем зазначеного рішення стало рішення про скасування посвідки на постійне проживання її чоловіка, якому надано було дозвіл на імміграцію в Україну. Також, при ухваленні рішення відповідачем не враховано, що позивач має 2 неповнолітніх дітей та є їх представником, а відповідно до ч.8 ст. 26Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку. При ухвалені відповідачем рішення не враховано, що позивач перебуває в шлюбі з громадянином СРВ ОСОБА_6 та від шлюбу вони мають 2-х дітей, відповідач в своєму рішенні не довів його правомірність в частині заборони в*їзду позивачу на територію України строком на 3 роки, не зазначив підстав для прийняття даної заборони, не з*ясував чи потребує позивач додаткового захисту. Окрім того, позивач не є нелегальним мігрантом в розумінні понять закону, оскільки їй було надано дозвіл на імміграцію в Україну, а його скасування,та визнання відповідачем 31.12.2014р. посвідок на постійне проживання в України серії НОМЕР_1, НОМЕР_2 неправомірно виданими - зараз є предметом оскарження у Вищому адміністративному суді України. Також, представник позивача зазначила, що відповідач не надав можливості позивачу право виїхати з території України протягом місяця після прийняття рішення 31.12.2014р. та позивач була позбавлена можливості звернутися з клопотанням або письмовою заявою про надання їй статусу біженця або додаткового захисту в Україні у зв*язку із скасуванням дозволу на імміграцію в Україну. Відповідач протиправно прийняв рішення щодо видворення позивача та її малолітніх дітей за межі території України та зазначив, що малолітня дитина позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Республіки В*єтнам, хоча згідно довідки про реєстрацію особи вона є громадянином України, в зазначеному рішенні відповідачем не враховані обставини того, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі та необхідності в прийнятті рішення стосовно визначення місця проживання дітей немає.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала та зазначила, що дійсно 27.04.2016р. співробітниками ГУ ДМС України в харківській області була виявлена громадянка В*єтнаму ОСОБА_3, котра перебуває на території України в порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні», в ході перевірки було встановлено, що позивачу 04.01.2005р. було надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання, проте 31.12.2014р. відповідачем встановлено, що вказаний дозвіл було видано всупереч Закону України «Про імміграцію» та прийнято рішення про скасування даного дозволу, зазначене рішення було оскаржено та набрало чинності з моменту прийняття рішення судом апеляційної інстанції, тобто з 12 квітня 2016року позивач перебуває на території України нелегально та повинна була вжити заходи щодо залишення території України, проте не зробила цього, не звернулась до органу міграційної служби з питань отримання статусу біженця чи особи, що потребує додаткового захисту. 27.04.2016р. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 203 КУпАП, при цьому позивачем було визнано факт її незаконного перебування на території України в силу підтвердження судом апеляційної інстанції законності скасування наданого їй раніше дозволу на імміграцію в Україну. 27.04.2016р. прийнято рішення про примусове повернення позивача та її 2 неповнолітніх дітей до країни походження та встановлений строк добровільно покинути територію України до 07 травня 2016року, з зазначеним рішенням позивач письмово ознайомилась 27.04.2016року, проте в добровільному порядку позивач зазначене рішення не виконала, чим порушила міграційне законодавство, вказане також підтверджує відсутність у відповідача підстав для здійснення обміну посвідки. Таким чином, відповідач вважає прийняте ними рішення про примусове видворення за межі території України позивача до країни походження таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає адміністративний позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є громадянкою Соціалістичної Республіки В'єтнам, 07 червня 2005 року та рішенням відділу ГІРФО УМВС України в Харківській області на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" (дружина іммігранта), надано дозвіл на імміграцію в Україну та 04 січня 2005 року документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1, терміном дії - безстроково.

Висновком ГУ ДМС України в Харківській області від 31.12.2014 року рішення ВГІРФО УМВС України в Харківській області від 04.01.2005 року про надання дозволу на імміграцію в Україні громадянці В'єтнаму ОСОБА_3 скасовано , оскільки він був наданий їй на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як дружині, що має чоловіка іммігранта, проте дозвіл на імміграцію чоловіка було скасовано 16.01.2014 року керівництвом УДМС України в Київській області.

27.04.201р. постановою Державної міграційної служби позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510грн.

Абзацом 1 статті 26 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції...»

Рішенням ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області від 27.04.2016р. громадянку Соціалістичної Республіки В*єнам - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її неповнолітніми дітьми громадянами Республіки В*єнам - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 примусово повернуто до країни походження, заборонено в*їзд на територію України терміном на 3 роки та зобов*язано її покинути територію України в термін до 07.05.2016року.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно- правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2-14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 статті 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «...іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення ...»

Відповідно до ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на іншій законній підставі, вважаються такими, що тимчасово перебувають в Україні. Вони зобов'язані в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, зареєструвати свої паспортні документи і виїхати з України після закінчення відповідного терміну перебування.

До такого висновку суд дійшов, виходячи з обставин даної справи,при цьому враховує,що Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог щодо скасування висновку Державної міграційної служби України в Харківській області від 31.12.2014року про результати перевірки матеріалів щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в України громадянки В*єтнаму ОСОБА_3 та зобов*язання відповідача поновити посвідку останній. Постановою суду визначено, що позивачка втратила право на постійне проживання на території України та визнано рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_3 правомірним.

Таким чином, рішення суду набрало чинності, що й дало право відповідачеві 27.04.2016року винести рішення про примусове повернення позивача за межі України.

Також суд звертає увагу на ті обставини, що позивач не використала можливості належного оформлення свого правового статусу з моменту винесення рішення про скасування посвідки на її проживання на території України у відповідності до чинного законодавства.

Як зазначив представник відповідача позивач мала право звернутись до органів державної міграційної служби для вирішення питання у встановленому законом порядку, однак, жодної з дій, передбачених діючим законодавством вона не вчинила.

Що стосується рішення про примусове повернення з України громадянки Соціалістичної Республіки В,єнам ОСОБА_3 разом з її неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , то в даній частині суд приходить до висновку, що останнє не базується на положеннях закону.

Відповідно до ч.8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку.

Дані вимоги закону враховані відповідачем не були у зв*язку з чим рішення в даній частині підлягає скасуванню.

Що стосується доводів позивача стосовно неможливості виконання рішення відповідача щодо примусового повернення з України позивачки без неповнолітніх дітей , то дані доводи не заслуговують на увагу, оскільки дані особи мають право в,їзду та виїзду з території України разом з своїми батьками або без них самостійно за їх згоди згідно до діючого законодавства України. При цьому суд виходить з того, що законні представники неповнолітніх дітей повинні застосовувати всі заходи,які направлені на захист дітей, а не діяти всупереч ним та здійснити заходи щодо дотримання їх прав.

Рішення в частині заборони в,їзду на територію України позивачці терміном на 3 роки підлягає скасуванню, оскільки винесено безпідставно та не ґрунтується на нормах діючого законодаства.

Відповідно до ст. 13 30, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Підставами для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, зокрема, є -

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

2. За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

3. Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Як встановлено в судовому засіданні, жодна з вищезазначених підстав для заборони в*їзду представником відповідача не зазначена в рішенні про примусове видворення та не доведена в судовому засіданні.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 3, 4, 9, 13, 15, 16, 23, 25, 26, 30, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-5, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до головного управління Державної міграційної служби в Харківській області про визнання дій неправомірними та скасування рішення задовольнити частково.

Скасувати рішення про примусове повернення за межи України № 259/2016 від 27 квітня 2016року в частині примусового повернення до країни походження неповнолітніх дітей громадян Соціалістичної Республіки В*єтнам ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та заборони в*їзду громадянки Соціалістичної Республіки В*єнам ОСОБА_3 на територію України терміном на 3 роки.

В іншій частині адміністративний позов залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя