Справа № 826/25338/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 липня 2016 року № 826/25338/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області
провизнання неправомірними дій, скасування постанови від 21.10.2015 №49055931,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області, в якому просить (з урахуванням уточненої позовної заяви від 20.04.2016):

- дії головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю. визнати неправомірними;

- постанову головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю. від 21.10.2015 ВП №49055931 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 02.12.2008 №33282, виданого приватним нотаріусом Київського місткого нотаріального округу Каплуном Ю.В., про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Київська Русь» скасувати;

- постанову головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю. від 21.10.2015 ВП №49055931 про накладення арешту на майно ОСОБА_1 скасувати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним виконавцем необґрунтовано, без достатньої правової підстави, винесено оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно від 21.10.2015 ВП №49055931, оскільки, за твердженням позивача, сплив строк пред'явлення виконавчого напису нотаріуса, як виконавчого документа, до виконання.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних постанов, прийнятих у межах та на підставі наявних у державного виконавця повноважень, з посиланням на те, що, згідно з відміткою на виконавчому документі, 14.09.2015 відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», відтак, у відповідності до положень статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ може бути пред'явлений стягувачем до виконання протягом року, тобто до 14.09.2016. Крім того, відповідачем зазначено, що у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження в якості підстави для повторного пред'явлення до виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса слугувало рішення Апеляційного суду Київської області від 24.02.2015 провадження №22-ц/780/980/15, яким визнано недійсними прилюдні торги з реалізації в рамках виконавчого провадження майна, на яке звернуто стягнення.

Розгляд справи №826/25338/15 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого напису №33282, виданого 02.12.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. про звернення стягнення на земельні ділянки та домоволодіння, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2015 (ВП №49055931).

У межах вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015, яким накладено арешт на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,4030 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 домоволодіння, яке розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 (двадцять «А»): житловий будинок з брусу, зазначений на плані під літерою «А», загальною площею 310,80 кв.м, житловою площею 48,20 кв.м, з такими господарськими та побутовими спорудами: баня, зазначена на плані під літерою «Б», господарчий блок, огорожа 1,2, басейн 3; земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 земельну ділянку надану для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0753 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0145 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 які належать боржнику - ОСОБА_1.

Вважаючи вказані постанови необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (частина перша статті 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу пункту 4 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При цьому, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 22 Закону України «Про виконавче провадження»).

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 22 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається зі змісту оскаржуваних постанов, останні прийняті на примусове виконання виконавчого напису нотаріуса №33282, виданого 02.12.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В.

Водночас, вказаний виконавчий напис вже був предметом примусового виконання у межах виконавчого провадження №10501646, за результатами якого винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.04.2014, на підставі чого у даній постанові вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлено для виконання у строк до 03.04.2015. На підтвердження вказаного на виконавчому написі від 02.12.2008 №33282 зроблено відповідну відмітку.

Крім того, у відповідності до наявної у матеріалах справи копії виконавчого напису нотаріуса №33282, виданого 02.12.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., на останньому також зроблено відмітку про відмову у відкритті виконавчого провадження 14.09.2015 на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, приписами статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

З аналізу вказаних законодавчих положень вбачається, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у випадку пред'явлення виконавчого документа до виконання, внаслідок чого такий строк поновлюється без врахування часу, що минув, до переривання.

Водночас, виконавчий напис нотаріуса від 02.12.2008 №33282 вдруге був пред'явлений вже після завершення строку на пред'явлення, встановлений постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.04.2014 (03.04.2015), про що свідчить відмітка про відмову у відкритті виконавчого провадження 14.09.2015 на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, пред'явлення вказаного виконавчого напису нотаріуса до виконання вже після завершення строку на його пред'явлення не може бути підставою для поновлення такого строку, а тому станом на момент звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження, яка надійшла до відповідача 19.10.2015 за вх. №36286 (у відповідності до відмітки на останній), строк на пред'явлення досліджуваного виконавчого документа завершився.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2015 (ВП №49055931) та, як наслідок, вчинення дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу у межах даного виконавчого провадження, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015.

У той же час, суд звертає увагу, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. Для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає (частини друга та третя статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відтак, твердження відповідача про наявність обґрунтованих причин для подання стягувачем до виконання виконавчого напису нотаріуса у жовтні 2015 року, оскільки рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.02.2015 (провадження №22-ц/780/980/15) визнано недійсними прилюдні торги з реалізації в рамках виконавчого провадження майна, на яке звернуто стягнення, не відповідають вказаним положенням Закону України «Про виконавче провадження», за наявності яких пропущений строк пред'явлення виконавчого документа до виконання підлягає поновленню. Іншого з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про протиправність дій відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2015 (ВП №49055931), а також про арешт мана боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015 (ВП №49055931) та, як наслідок, вказує про необхідність визнання протиправним та скасування постанов відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2015, про арешт мана боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015, винесених у виконавчому проваджені №49055931.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2015 (ВП №49055931), а також про арешт мана боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015 (ВП №49055931).

Визнати протиправними та скасувати постанови відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2015, про арешт мана боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2015, винесених у виконавчому проваджені №49055931.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.