Справа № 806/1803/14
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова О.П.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"30" червня 2016 р. Справа № 806/1803/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" квітня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Фастівського міського відділу ГУ МВС України Київської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання дій протиправними, скасування наказів та стягнення різниці в заробітній платі та премії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до суду та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т.3 а.с.118-119) просив суд:

- скасувати наказ № 198 від 06.09.2011 року в частині припинення нарахування премії у кількості 100 % підполковнику міліції ОСОБА_3;

- скасувати наказ № 906 від 04.11.2011 року, № 14 о/с від 10.01.2012 року щодо пониження в займаній посаді ОСОБА_3 з посади заступника начальника - начальника кримінальної міліції Фастівського МВ ГУМВС України в Київській області та призначення на посаду оперуповноваженого карного розшуку цього ж підрозділу;

- стягнути з ГУ МВС України в Київській області на користь ОСОБА_3 заборгованість в заробітній платі (премії) з урахуванням індексації за період часу 06.09.2011 року з часу позбавлення ОСОБА_3 премії до 22.08.2012 року до часу звільнення ОСОБА_3 з ОВС;

- нарахувати індексацію за не вчасно виплачену заробітну плату (премію);

- виплатити моральну шкоду в розмірі 25 000 гривень;

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано Наказ № 198 від 06.09.2011 року в частині припинення нарахування премії підполковнику міліції ОСОБА_3.

Скасовано Наказ № 906 від 04.11.2011 року, № 14 о/с від 10.01.2012 року щодо пониження в займаній посаді ОСОБА_3 з посади заступника начальника - начальника кримінальної міліції Фастівського МВ ГУМВС України в Київській області та призначення на посаду оперуповноваженого карного розшуку цього ж підрозділу.

Постановлено стягнути з ГУ МВС України в Київській області на користь ОСОБА_3 заборгованість в заробітній платі (премії) з урахуванням індексації у сумі 12 935,85 грн.

Зобов"язано ГУ МВС України в Київській області при виплаті спірної заборгованості по заробітній платі нарахувати індексацію за невчасно виплачену заробітну плату (премію).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Головне управління МВС України в Київській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-XII (далі - Закон № 565-XII), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (далі - Положення № 3114), Дисциплінарним статутом працівників органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, що визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст.2 Статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Як встановлено ст.5 Статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Пунктом 10 Положення 3114 визначено, що відповідальність осіб начальницького складу визначається законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Відповідно до п.64 "Є" Положення 3114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) - за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначено Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі - Дисциплінарний статут, Статут).

Відповідно до ст.1 Статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна зобов'язує кожну особу начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників.

Згідно зі ст.7 Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, в тому числі: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Пунктом 8 ст.12 Статуту передбачено за порушення службової дисципліни накладення на осіб рядового і начальницького складу такого дисциплінарного стягнення, як "звільнення з органів внутрішніх справ".

Порядок накладення дисциплінарних стягнень регламентується ст.14 Статуту.

Відповідно до ч.1 ст.14 Статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Згідно ч.4 Статуту, порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Згідно ч.6 ст.14 Статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу.

Відповідно до ч.8 ст.14 Статуту зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

За правилами ч.10 ст.14 Статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно ч.8 ст.13 Статуту, таке дисциплінарне стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ, накладається начальником, якому надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що за результатами перевірки стану розкриття умисних вбивств, зґвалтувань, поєднаних із вбивствами потерпілих, в тому числі неповнолітніх, 24.10.2011 року Заступником Генерального прокурора України було винесено постанову про порушення дисциплінарного провадження відносно цілого ряду працівників Фастівського та Києво-Святошинського міськрайвідділів міліції.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні визначається правовими нормами Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року № 230 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за № 541/23073 (надалі - Інструкція).

За приписами підпункту 2.2.19 пункту 2.2. Інструкції, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником органу внутрішніх справ у разі надходження акта прокурорського реагування.

Тобто, постанова від 24.10.2011 Заступника Генерального прокурора України про порушення дисциплінарного провадження відносно цілого ряду працівників Фастівського та Києво-Святошинського міськрайвідділів міліції є самостійною та обов'язковою підставою для проведення службового розслідування.

За результатами вказаного службового розслідування 02.11.2011 року був складений висновок службового розслідування, що відповідає вимогам п.8.1 Інструкції.

Як відображено у висновку службового розслідування в діях цілого ряду працівників Фастівського та Києво-Святошинського міськрайвідділів міліції, в тому числі позивача як заступника начальника-начальника кримінальної міліції Фастівського МВ ГУМВС в Київській області, були виявлені порушення службової дисципліни та вимог чинного законодавства в роботі по розкриттю умисних вбивств, зґвалтувань, поєднаних із вбивством ряду потерпілих, в тому числі неповнолітніх.

Відповідно до висновку службового розслідування оскаржуваним наказом № 906 від 04.11.2011 року позивач був притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади за порушення службової дисципліни, вимог ст.8 Дисциплінарного статуту, вимог ст.10 Закону України "Про міліцію", ст.ст.7, 8, 9 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", що виразилися в неналежному контролі за роботою підпорядкованого відділу з розшуку зниклих громадян.

У розумінні вимог ст.2 Дисциплінарного статуту, підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього .

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Із змісту оскаржуваного наказу видно що, дисциплінарний проступок ОСОБА_3 полягає у неналежному контролі за роботою підпорядкованого відділу з розшуку зниклих громадян.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.02.2015, якою було скасовано та направлено справу на новий розгляд зокрема зазначено, що суди не надали оцінку доводам позивача, що наказ № 14о/с від 10 січня 2012 року було видано в період його тимчасової непрацездатності.

Так, відповідно до статті 16 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Статут) дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно зі статтею 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

В матеріалах справи містяться копії листків непрацездатності, що видані ОСОБА_3, а саме ;

- листок звільнення від службових обов"язків в зв"язку з тимчасовою непрацездатністю № 201, виданий 09.09.2011 року, з якого вбачається, що позивач з 30.08.2011 року по 09.09.2011 року був звільнений від службових обов"язків у зв"зку з перебуванням на стаціонарному лікуванні за діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеня кризовий період (т.3 а.с.45);

- листок непрацездатності серія АВВВ № 165642, виданий 02.11.2011 року із якого вбачається, що в період з 04.10.2011 року по 02.11.2011 року позивач перебував на стаціонарі в КП "Козятинська ЦРЛ" КРР, а із 03.11.2011 року по 01.12.2011 року продовжував хворіти (т.3 а.с.44);

- листок непрацездатності серія АВУ № 254656, виданий 02.12.2011 року є продовження листка № 165642 і свідчить про те, що позивач знаходився на амбулаторному лікуванні в Козятинській поліклініці з 02.12.2011 року по 19.12.2011 року (т.3 а.с.95);

- листок непрацездатності серія АВЧ № 757642, виданий 10.01.2012 року Бердичівською ЦМЛ свідчить про те, що позивач знаходився на амбулаторному режимі з 10.01.2012 року по 25.01.2012 року (т.3 а.с.43).

Із аналізу вищезазначених листків непрацездатності вбачається, що всі спірні накази були винесені під час перебування позивача на лікарняному, що суперечить діючому законодавству, а зокрема статті 18 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Із зазначеного слідує, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби, а не під час перебування на лікарняному.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року N 9 правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача щодо скасування вищезазначених наказів є обгрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням невиплаченої премії, то колегія суддів погоджується з тим, що вона пов"язана з вимогою про скасування наказів і також підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Середній заробіток працівника, згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Із наявних в матеріалах справи довідок (т.3 а.с.122,123) вбачається, що позивач на посаді заступника начальника - начальника кримінальної міліції за два місяці до переведення на нижчу посаду (листопад, грудень 2011 року) отримав середньомісячне грошове забезпечення в розмірі 2 542,99 грн., а середньоденне забезпечення за цей період склало 41,69 грн., а працюючи на посаді оперуповноваженого карного розшуку за два місяці до звільнення (червень, липень 2012 року) позивач отримав середньомісячне грошове забезпечення в розмірі 1 471,90 грн., а середньоденне забезпечення за цей період склало 24,13 грн. (а.с.122,123).

Позивач зазначив, що згідно з наказом МВС № 499 від 31.12.2007 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу" йому було призначено премію у розмірі 100% щомісячного грошового забезпечення, яка не нараховувалась з вересня 2011 року на підставі спірного наказу Фастівського МВ № 198 від 06.09.2011 року, що підтверджується довідкою про грошове забезпечення ОСОБА_3 за період з 01.04.2011 року по 30.04.2011 року (т.1 а.с.218).

Так як наказ № 198 від 06.09.2011 року скасовується, то заборгованість по заробітній платі повинна вираховуватись з врахуванням розміру премії яка виплачувалась позивачу до видачі спірного наказу.

За таких обставин за період з 06.09.2011 року (дата припинення нарахування премії) по 08.01.2012 року (дата звільнення з посади заступника начальника - начальника кримінальної міліції) тобто за 90 днів відшкодуванню підлягає невиплачена премія у розмірі середьоденного грошового забезпечення 41,69 грн., тобто в розмірі 3 752,10 = (90 х 41,69).

За період з 09.01.2012 року (дата переведення на посаду оперуповноваженого карного розшуку) по 22.08.2012 року (дата звільнення з ОВС) тобто за 155 днів відшкодуванню підлягає невиплачена за цей період премія та зазначене грошове утримання, яке позивач мав би отримати будучи на посаді заступника начальника - начальника кримінальної міліції за мінусом грошового утримання отриманого ним за цей період на посаді оперуповноваженого карного розшуку, тобто 9 183,75 = 83,38 х 155 - 24,13 х 155

Загальна сума заборгованості по заробітній платі яка підлягає відшкодуванню позивачу за період з 06.09.2011 року по 22.08.2012 року складає 12 935,85 = 3 752,10 + 9 183,75.

Колегія суддів погоджується із тим, що вимога про нарахування індексації за невчасно виплачену заробітну плату (премію) задоволенню не підлягає та є передчасною з огляду на те, що суму індексації можна встановити тільки після повної виплати загальної суми заборгованості по заробітній платі у разі якщо рішення по справі набере законної сили.

Поряд з тим суд першої інстанції, у відповідності із ч.2 ст.11 КАС України, з метою захисту інтересів позивача, правомірно вийшов за межі позовних вимог та зобов"язав відповідача при виплаті спірної заборгованості по заробітній платі нарахувати індексацію.

З урахуванням зазначених обставин справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі довів ті обставини, на яких грунтуються його позовні вимоги, що задоволені судом першої інстанції, в той час як відповідачем правомірність оспорюваних дій не доказана.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" квітня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "30" червня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Фастівський міський відділ ГУ МВС України Київської області вул.Осипенка,6,м.Фастів,Київська область,08500

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області вул. Володимирська,15,м.Київ,01601

- ,