Справа № 2а/0570/22643/11
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Київ К/9991/31284/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (суддя-доповідач), Ситников О.Ф., Штульман І.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2012р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012р. у справі за його позовом до Головного управління юстиції у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по відрядженням у розмірі 550 грн та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного проведення розрахунку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2012р., яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012р., в задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів від 02.02.2011р. №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» встановлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються, зокрема витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті) та на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

Згідно пункту 12 Розділу ІІ наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон» від 13.03.1998р. №59 витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач працював на посаді головного спеціаліста Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області з 14.03.2011р. по 01.11.2011р. (а.с. 10), та відповідно до наказів №5-к від 18.03.2011р. - з 21.03.2011р. по 22.03.2011р. (а.с. 11), №10-к від 30.03.2011р. - 30.03.2011р. (а.с. 15), №11-к від 30.03.2011р. - 31.03.2011р. (а.с. 16), №24-к від 14.06.2011р. - 15.06.2011р. (а.с. 17), №29-к від 29.06.2011р. - 29.06.2011р. (а.с. 18), №36-к від 28.08.2011р. - 28.09.2011р. (а.с. 19) відряджався у м. Шахтарськ та м. Донецьк.

Наказом начальника ГУЮ у Донецькій області від 14.10.2011р. №1704 позивача звільнено з 01.11.2011р. з посади головного спеціаліста Сніжнянського міського управління юстиції за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (а.с. 85).

Оскільки при звільненні відповідач не здійснив із позивачем розрахунку по відрядженнях, 02.11.2011р. позивач звернувся до ГУЮ в Донецькій області із заявою про нарахування та виплату неотриманих сум коштів згідно поданих ним звітів та підтверджуючих документів (а.с. 20).

Судами встановлено, що згідно звітів №17 від 15.06.2011р. (а.с. 37) та №20 від 29.06.2011р. (а.с. 31) про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, витрати, понесені позивачем на відрядження, відповідно до наказів №24-к від 14.06.2011р. та №29-к від 29.06.2011р. в розмірі 187,48 грн виплачені йому в повному обсязі.

Також судами встановлено, що позивач надавав до відповідача звіти та документи про використання коштів на відрядження в розмірі 349,36 грн, проте у зв'язку із невірним їх оформленням вони були повернуті позивачу на доопрацювання, та подані ним повторно 01.12.2011р., про що свідчить відбиток штампу на звітах №4 від 22.03.2011р. (а.с. 43), №9 від 30.03.2011р. (а.с. 46), №10 від 31.03.2011р. (а.с. 49) та №24 від 28.09.2011р. (а.с. 52).

Судами встановлено, що витрати, понесені позивачем на відрядження за наказами №5-к від 18.03.2011р., №10-к від 30.03.2011р., №11-к від 30.03.2011р, та №36-к від 28.08.2011р., відшкодовані відповідачем 19.12.2011р.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що витрати на відрядження відшкодовані відповідачем в повному обсязі та відповідно до вимог законодавства.

Крім того, суди виходили з того, що підстав для виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до 116, 117 КЗпП України немає, оскільки затримка у виплаті компенсації сталася не з вини відповідача, а через подання позивачем невірно оформлених звітів та підтверджуючих відрядження документів.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що розрахунок при звільненні позивача проведено в повному обсязі, затримка такого розрахунку відбулась не з вини відповідача, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2012р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: О.Ф. Ситников

І.В. Штульман