Справа № П/811/354/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Хилько Л.І.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2016 рокусправа № П/811/354/16
приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети «Правда», 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 р. у справі №П/811/354/16 за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Апеляційного суду Кіровоградської області, в якому просила, з урахуванням уточнень позовних вимог: визнати дії відповідача в частині не нарахування та невиплаті заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") неправомірними; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працює на посаді секретаря судового засідання Апеляційного суду Кіровоградської області та 25.03.2016 р. звернулась із заявою до голови Апеляційного суду Кіровоградської області щодо здійснення перерахунку та виплати заробітної плати згідно посадового окладу, встановленого за період з 26.10.2014 р. по 31.12.2014 р. включно, відповідно ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014 р.) та в період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. включно, відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), проте отримала відмову з підстав того, що в кошторисі на 2016 рік не передбачено коштів на здійснення такого перерахунку. Позивач вважає вищевказані дії неправомірними, оскільки Прикінцевими положеннями Закону України від 14.10.14 р. №1697-VII "Про прокуратуру" ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абзацом другим, згідно з яким розмір посадового окладу позивача, як працівника суду (шоста категорія посад державних службовців), встановлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, помноженому на коефіцієнт 1,3. Вказана норми також кореспондуються з ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"). Проте, заробітна плата не виплачувалась позивачу за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. включно відповідно до відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014), за період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції ЗУ "Про забезпечення права на справедливий суд") чим на думку позивача грубо порушено її конституційні права.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду Кіровоградської області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Зобов'язано Апеляційний суд Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що дійсно п.5 Прикінцевих положень Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" було доповнено абзацом другим, згідно з яким розмір посадового окладу позивача, як працівника місцевого суду (шоста категорія посад державних службовців), встановлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Вказана норма повинна застосовуватись у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. З огляду на те, що Кабінетом Міністрів України не змінювались посадові оклади працівників апаратів місцевих відповідач вважає, що правомірно відмовив у виплаті заробітної плати позивачу відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 р.). Крім того, у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах; правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків) не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права. І оскільки вказані акти не були розроблені, видатки Державного бюджету України не було збільшено, а тому і не було правових підстав здійснювати нарахування у відповідності до Закону України "Про прокуратуру", яким внесено зміни у ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Також, з 01.01.2015 року набрав чинності Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік». Абзацом 3 п.9 Прикінцевих положень зазначеного закону було встановлено, що норми і положення ч.3 ст.69, ст.129, ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Окремо зауважив, що суд першої інстанції, встановлюючи протиправну бездіяльність відповідача не наводить обґрунтувань та законних підстав не виконання, діючої на той час Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року, яка і регулювала порядок та розміри посадових окладів.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_1, з 03.01.1996 року працює на посаді секретаря судового засідання Апеляційного суду Кіровоградської області, є державним службовцем 9 ранку 6 категорії (а.с.11-15).

25.03.2016 р. ОСОБА_2 звернулась із заявою до голови Апеляційного суду Кіровоградської області з проханням здійснити їй перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 31.12.2014 р. включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 р.) і за період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за вислугу років, тощо) (а.с.8).

Листом від 06.04.2016 року №175/16 Апеляційний суд Кіровоградської області повідомив позивача про те, що здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за вказані періоди не представляється можливим, оскільки на це немає правових підстав. Також зазначив, що у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування збільшених посадових окладів, а правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків) не передбачали фінансового механізму реалізації здійснення зазначеного перерахунку (а.с.9-10).

Відповідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Натомість, частиною 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 07.07.2010 року) передбачено, що розмір заробітної плати, зокрема, працівників апаратів судів визначається законом.

Водночас, відповідно до статті 149 вказаного Закону (у редакції від 07.07.2010 року) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу".

За змістом ч.7 статті 33 Закону України "Про державну службу" умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47), згідно з якою (в редакції, чинній до вересня 2015 року) посадовий оклад керівника апарату районного суду становив 941 грн., заступника керівника - 875-913 грн., помічника голови суду - 624 грн., помічника судді - 607 грн., головного спеціаліста, консультанта - 578 грн., старшого секретаря суду, старшого судового розпорядника - 531 грн., секретаря судового засідання, судового розпорядника - 490 грн., секретаря суду, перекладача - 467 грн..

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" встановлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати (у 2014 році і з 1 січня 2015 року 1218 грн.).

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, яким внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, щодо встановлення розмірів посадових окладів працівників апаратів судів.

Так, п.5 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 14.10.2014 року №1697-VІІ частину 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абз.2 такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Абзацом 2 підпункту 1 і абзацом 3 підпункту 2 пункту 13 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до п.1 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" пункт 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділ ХІІІ цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ "Про прокуратуру" офіційно опублікований в газеті "Голос України" 25.10.2014 року, отже з 26.10.2014 року за працівниками апаратів судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах.

Однак, у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких (підвищених) розмірах, а правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо), не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру", прийнятий після прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". За загальноприйнятим у праві прийомом із усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак, перший із названих Законів має пріоритет над другим. А отже, з огляду на принцип законності (пріоритет закону на підзаконними актами) правові акти, що прийняті на виконання Закону про Державний бюджет України на 2014 рік та суперечать Закону України "Про судоустрій і статус суддів", застосуванню не підлягають.

З огляду на вищевказане вбачається, що взявши на себе обов'язок із виплати посадових окладів у підвищених розмірах, але при цьому не внісши необхідних змін до закону про Держаний бюджет, держава допустила недобросовісність.

Оскільки у відносинах виконання обов'язку по виплаті заробітної плати державним службовцям державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату заробітної плати, в даному випадку - Апеляційний суд Кіровоградської області, то саме він повинен нести відповідальність від імені держави.

Викладене дозволяє дійти висновку, що з 26.10.2014 р. працівники апаратів судів мають право на посадові оклади у розмірах, чітко визначених абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру".

Виходячи з правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 р. (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 31701325) та висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005р. у справі "Кечко проти України", це право підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на 2014 рік видатків на ці потреби не було передбачено.

З 01.01.2015 року набрали чинності Закон України від 28.12.2014 №79-VІІІ, яким внесено зміни до Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року №2456-VІ і Закон України від 28.12.2014 року №80-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік", якими встановлено, що норми і положення частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, Бюджетний кодекс України (із змінами) та Закон України "Про державний бюджет України на 2015 рік" по-іншому врегульовували відносини в частині визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів і, враховуючи, що ці закони були прийняті 28.12.2014 року, тобто пізніше, ніж Закон України "Про прокуратуру", то вони мають пріоритет у застосуванні.

Проте, делеговане Кабінету Міністрів України з 01.01.2015 року повноваження щодо визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів Уряд виконав лише у вересні 2015 року, а саме прийнявши Постанову від 02.09.2015 року №644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (набрала чинності з 09.09.2015 року), якою внесено зміни в Постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268, шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

Однак, з 29.03.2015 року набрав чинності Закон України від 12.02.2015 року №192-VІІІ "Про забезпечення права на справедливий суд", яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.

Так, в абз.2 ч.1 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VІІІ, закріплено аналогічну норму про те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апаратів судів.

Підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

02.03.2015 року, тобто після прийняття Закону України "Про забезпечення права на справедливий суду" був прийнятий Закон України №217-VІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", п.п.12 п.1 якого з абз.3 п.9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік виключено посилання на частину 3 статті 69, статтю 129, частину 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зберігши при цьому загальне посилання на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, внісши вказані зміни, законодавець фактично повторно прийняв абз.3 п.9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік, яким Кабінету Міністрів України було делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

Проте, Закон України від 02.03.2015 року № 217-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" набрав чинності з 13.03.2015 року, а Закон України від 12.02.2015 №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" - з 29.03.2015 року, а тому останній із названих законів почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апаратів судів з урахуванням положення абзацу 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону про Державний бюджет України на 2015 рік: розмір окладів визначався безпосередньо Законом України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Однак, Кабінет Міністрів України наведене делеговане повноваження виконав лише 02.09.2015 року, прийнявши постанову Кабінету Міністрів України №644, якою у новій редакції додатків 44, 45, 47 до Постанови Кабінету Міністрів України №268 викладено відповідно Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату вищих спеціалізованих судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів. Вказана Постанова набрала чинності 09.09.2015 року.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року розмір посадових окладів працівників апаратів судів мав визначатись відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29.03.2015 року по 09.09.2015 року -відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", з 09.09.2015 -згідно постанови Кабінету Міністрів України № 644.

Аналогічний висновок також викладений у Довідці щодо результатів вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у спорах щодо визначення розміру заробітної плати працівників апарату судів, яку постановою Пленуму ВАСУ від 05 лютого 2016 року №3 рекомендовано адміністративним судам враховувати під час розгляду справ та у постанові Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2016 року у справі №К/800/46942/15 (Реєстраційний № 56279481).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Крім того, у цій же справі Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Також Європейський Суд у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зазначив щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, в даному випадку це забезпечення речовим утриманням безкоштовно, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону.

Також Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.04.2015 року по справі «Будченко проти України» (заява № 38667/06) наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (п. 39 рішення).

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з тим, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно, у розмірах визначених абзацом 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно у розмірах визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Згідно п.6 ч.1 ст.3 КАС України адміністративний позов, це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В контексті наведених норм законодавства слід зазначити, що дії суб'єкта владних повноважень це активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, а під бездіяльністю суб'єкта владних повноважень розуміється пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Враховуючи протиправне не нарахування та невиплату позивачу заробітної плати, що є бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, колегія суддів погоджується з необхідністю визнання протиправною саме бездіяльність Апеляційного суду Кіровоградської області, в частині не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу за наведені вище періоди в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта щодо відсутності у нього повноважень самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати позивачу та виплачувати йому у вищому розмірі є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Виходячи з того, що посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися з 26.10.2014 року у розмірах, визначених абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру", з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно у розмірах визначених абз.2 ч.1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", необхідно врахувати те, що це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено, а Кабінетом Міністрів України не приведено у визначені строки свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з позицією Конституційного Суду України викладеною в рішенні від 27.11.2008 року №26-рп/2008, законодавство, що визначає фінансові зобов'язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

Отже, вирішальне значення для висновку про наявність у особи певного права, а у держави - відповідного фінансового зобов'язання відіграє не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 р. у справі №П/811/354/16 за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва