Справа № 461/980/16-а, 2а-461/183/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року № 876/2677/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судового засідання: Гользбергер А.П.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кохана О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

11.02.2016 ФОП ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП) звернулася в суд із адміністративним позовом до департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (далі - відповідач, Департамент) у якому просить зобов'язати відповідача поновити договір від 31.03.2011 № 73 П/Т про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів (далі - Договір) на 2016 рік, шляхом підписання уповноваженим керівником відповідного додаткового договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 31.03.2011 між нею та Департаментом укладено вказаний вище Договір, дія якого продовжувалася до 31.12.2015 шляхом укладення відповідних додаткових угод. Позивач, вважаючи, що нею належним чином виконуються умови Договору, 03.11.2015 на адресу відповідача скерувала заяву про продовження його дії на 2016, однак відповідач в порушення Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про оренду землі» її не розглянув, відповіді не надав та додаткової угоди не підписав. ФОП вважає, що така поведінка відповідача є протиправною, а тому просить позов задовольнити.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 28.03.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на безпідставність посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не виконано умов Протоколу № 5 засідання конкурсного комітету з визначення операторів паркування автотранспорту у м. Львові від 07.07.2009 (непроведення реконструкції та ремонту підземного переходу, встановлення огорожі та живоплоту, погодження проектної пропозиції), оскільки у Договорі від 31.03.2011 № 73 П/Т відсутні такі умови, а вказаний Протокол № 5 був підставою для укладення іншого договору від 14.07.2009 № 134 П/Т, який розірвано 31.03.2011. Також, позивач зазначає, що підземний пішохідний перехід по АДРЕСА_1, на необхідність проведення ремонту якого вказує відповідач, не перебуває у власності та користуванні ФОП ОСОБА_3 чи відповідача, а відтак спонукання позивача до вчинення дій на користь третіх осіб розцінюється не інакше, як зловживання владою або службовим становищем. Як зазначає апелянт, оскільки нею належним чином виконувались умови Договору, то вона має право на продовження його терміну на 2016 рік.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2011 між ФОП ОСОБА_3 та Департаментом укладено договір № 73 П/Т про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів, дія якого продовжувалась до 31.12.2015 відповідно до додаткових договорів від 31.12.2013 № 1/99 та від 31.12.2014 № 1/141 (а.с. 5-8). Згідно умов цього договору, Департамент надав позивачу у користування спеціально визначену земельну ділянку для обслуговування майданчика для паркування транспортних засобів по АДРЕСА_1, площею 1196 кв.м.

27.10.2015 відповідачем на адресу позивача надіслано лист № 2503-968 про те, що вказаний вище договір на наступний термін продовженим не буде.

Натомість позивач 03.11.2015 направив відповідачу лист № 86 про продовження дії договору від 31.03.2011 № 73 П/Т до 31.12.2016, у задоволенні якого відмовлено листом від 11.11.2015 № 2503-1038.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що позивачем були проігноровані додаткові умови конкурсу визначені у Протоколі № 5 засідання конкурсного комітету з визначення операторів паркування автотранспорту у м. Львові від 07.07.2009 (непроведення реконструкції та ремонту підземного переходу, встановлення огорожі та живоплоту, погодження проектної пропозиції), що свідчить про неналежне виконання зобов'язань визначених Договором.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки такі зроблені без належного з'ясування того, чи ця справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому відповідно до пунктів 1 та 6 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, а також справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Оскаржувані дії (бездіяльність) є формою волевиявлення Департаменту як орендодавця на зміну у майбутньому правовідносин сторін, які відповідно до закону врегульовані відповідним договором.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, не звернув уваги на те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач діяв як учасник договірних правовідносин, а також те, що за змістом статті 12 Господарського процесуального кодексу України та статті 15 Цивільного процесуального кодексу України спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні договорів розглядаються в порядку господарського чи цивільного судочинства, в залежності від суб'єктного складу учасників.

Враховуючи викладене та суб'єктний склад сторін ця справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи те, що оскаржена постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування і закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2016 року у справі № 461/980/16-а скасувати і закрити провадження у адміністративній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 05.07.2016.