Справа № 2а/11400/10/1570
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 2а/11400/10/1570

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.

Лук'янчук О.В.

при секретарі: Голобородько Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Державного підприємства «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013р. по справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про скасування податкових вимог,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010р. Державне підприємство «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України звернулось в суд із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просило скасувати податкові вимоги №1/76 від 21.09.2010р. та №2/87 від 2.11.2010р. на загальну суму 1913400грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом, у порушення вимог ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», винесено першу податкову вимогу №1/76, від 21.09.2010р., та другу податкову вимогу №2/87 від 2.11.2010р. на загальну суму 1913400грн., без проведення процедури узгодження з платником податків суми податкового зобов'язання, а також після закінчення терміну стягнення податкової заборгованості.

Крім того, позивач зазначив, що у податкового органу були відсутні правові підстави для виставлення позивачу податкових вимог щодо наявності податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями за бюджетними позичками в сумі 1913400грн., оскільки відсутні докази фактичного перерахування коштів, надання інших видів авансів товаровиробникам в межах Договорів про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна, елітного і сортового насіння за державними замовленнями, укладеними між відділеннями Державного казначейства України, Куліндоровським КХП та товаровиробниками.

Справа неодноразово розглядалась в суді апеляційної та касаційної інстанції та останньою ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 січня 2016р. скасовано ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015р. про закриття провадження у справі, та направлено справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення скарги, скасування постанови суду, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог діючого законодавства (на той час) були укладені трьохсторонні договори на отримання бюджетної позички, та на підставі цих договорів отриманні відповідні кошти з бюджету. Факт отримання коштів підтверджується довідками про надання та повернення бюджетної позички, довідками складеними заготівельним підприємством та відповідними листа. На думку ДПІ та суду вказані документи свідчать про узгоджену суму заборгованості.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки суд не застосував ті норми матеріального права, які підлягали застосуванню та порушив норми процесуального права і не надав належну оцінку доказам, які додані до матеріалів справи.

За правилами ст.159КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.198КАС України, постанову суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у позові, з наступних підстав.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано сторонами, що на підставі подання заступника начальника Державного казначейства України в Одеській області №06.1-04/1216-5036 від 13.08.2010р. (т.1 а.с.57,58) про стягнення заборгованості за бюджетними позичками, СДПІ по роботі з ВПП в м.Одеси 21.09.2010р. прийнято першу податкову вимогу за №1/76 (т.1 а.с.8) про повернення з ДП «Куліндорівський КХП» бюджетних позичок, виданих на закупівлю сільгосппродукції за держконтрактом 1994р. (код платежу 02801382, 02801383,02801384) у розмірі 1913400,0грн.

Не погоджуючись із вказаною податковою вимогою, позивачем 4.10.2010р. подано скаргу (т.1 а.с.9,10) до ДПІ із вимогою про скасування рішення, однак після розгляду скарги, ДПІ 22.10.2010р. прийнято рішення за №33463/10/25-021 (т.1 а.с.11,12) про відмову у скасуванні першої податкової вимоги за №1/76 від 21.09.2010р.

2 листопада 2010р. СДПІ по роботі з ВПП в м.Одеси прийняло другу податкову вимогу за №2/87 (т.1 а.с.14) про повернення з ДП «Куліндорівський КХП» бюджетних позичок, виданих на закупівлю сільгосппродукції за держконтрактом 1994р. (код платежу 02801382, 02801383,02801384) у розмірі 1913400,0грн.

Друга вимога також була оскаржена в адміністративному порядку, однак рішенням від 22.11.2010р. (т.1 а.с.15) у задоволенні скаргу було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними податковими вимогами, позивач звернувся в суді із адміністративним позовом, в якому просив їх скасувати, посилаючись на відсутність у підприємства заборгованості за бюджетною позичкою.

Перевіряючи правомірність прийняття податкових вимог та підстави, за якими позивач пов'язує їх скасування, судова колегія виходить з наступного.

Як визначено в ст.21 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2010 рік» №2154-УІ від 27.04.2010р. (далі Закон №2154) у 2010р. органи Державної податкової служби України є органами стягнення заборгованості суб'єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі (кошті від повернення якої надходять за кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2801380 і т.д.), а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державною, та з плати за надання гарантій та позик, отриманих за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

Вказана заборгованість вважається податковим боргом і стягується відповідно до ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181 від 21.12.2000р. (далі Закону №2181).

У пп.1.2 ст.1 Закону №2181 визначено, що податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Як визначено в п.1.10 ст.1 Закону №2181 податковою вимогою є письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

Зі змісту пп.6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону №2181випливає, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

У разі, якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковий органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги. Форма зазначеного подання затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок надіслання органам державної податкової служби подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків та інформації про скасування або зміну суми нарахованого податкового зобов'язання за рішенням суду (господарського суду) від інших контролюючих органів, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 24.10.2001р. №1387, визначає механізм надсилання контролюючим органом, який не є органом державної податкової служби (далі - контролюючий орган), подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків (далі - подання) та інформації про скасування або зміну суми нарахованого податкового зобов'язання за рішенням суду (господарського суду) до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на податковому обліку (далі - податковий орган).

Отже, податкова вимога формується органом державної податкової служби після проведення контролюючим органом процедури узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків.

Здійснення узгодження зобов'язання контролюючим або податковим органом та його несвоєчасна сплата є визначальною умовою поняття податкового боргу, який є предметом податкової вимоги.

Що стосується здійснення процедури узгодження суми зобов'язання, визначеного спірними податковими вимогами, судова колегія вважає необхідним зазначити наступне.

Як визначено в п.1.2 ст.1 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковим зобов'язанням є зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Виходячи з наведеного, зобов'язання сплатити відповідну суму коштів до бюджету є безумовним та виникає за прямою вказівкою щодо обов'язку сплати, що міститься у відповідному законодавчому акті.

З пояснень представника Головного управління Державного казначейства України в Одеській області вбачається, що сума заборгованості позивача складається із боргу по отриманій бюджетній позички, наданої на закупівлю продовольчого зерна за держзамовленням 1994-1997 років, які надавались позивачу щомісячно до 2004р.

Порядок надання і повернення бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996р., затверджений наказом Міністерства фінансів України, Міністерства сільського господарства і продовольства України від 11.04.1996р. №72/113 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.06.1996р. за №65/1290, розроблено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.1996р. №323 «Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції на 1996 рік».

Порядок надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням 1997р., затверджений наказом Міністерства сільського господарства і продовольства, Міністерства фінансів та Державної акціонерної компанії «Хліб України» від 4.06.1997р. №70/54/18 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 6.06.1997р. за №212/2016.

Постановами Кабінету Міністрів України №124 від 4.02.1997р. та №323 від 12.03.1996р. встановлені обсяги закупівлі за державним замовленням сільськогосподарської продукції та продовольства, а також продовольчого зерна, елітного і сортового насіння на 1996р. та обсяги закупівлі за державним замовленням продовольчого зерна, непродовольчого зерна для спиртової промисловості і сортового насіння зернових культур у 1997р.

Забезпечення встановлених обсягів закупівлі зерна та іншої сільськогосподарської продукції було здійснено шляхом надання бюджетних позичок виконавцям державного замовлення (сільськогосподарським товаровиробники усіх форм власності), в порядку, передбаченому Наказом Міністерства фінансів України №72/113 від 11 квітня 1996р. (далі Наказ №72/113) та Наказу Міністерства фінансів України, Міністерства сільського господарства та продовольства України, Державної акціонерної компанії «Хліб України» №70/54/18 від 04 березня 1997р. (далі Наказ №70/54/18).

Відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів, бюджетні позички на закупівлю продовольчого зерна та іншої сільгоспродукції мали надаватися у межах коштів, передбачених на цю мету, на умовах забезпечення повернення та встановлення відповідальності за цільове ефективне використання коштів. Відділеннями державного казначейства України укладалися договори із заготівельними підприємствами та товаровиробниками про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна за державним замовленням 1995, 1996 та 1997 років на всю суму належного господарству авансу з подальшим уточненням фактичного його розміру.

Для остаточних розрахунків за закуплену за державним замовленням продукцію у 1995, 1996 та 1997 роках, між відділеннями Державного казначейства в районах і заготівельними підприємствами укладалися договори про надання бюджетної позички. Перерахування коштів органами державного казначейства здійснювалося на підставі укладених договорів про надання бюджетних позичок та відбувалося через рахунки державного казначейства України. Зазначені договори мали визначати мету надання бюджетної позички, її суму, терміни повернення та санкції за порушення умов договору.

Виходячи з наведеного, бюджетні позички на виконання Наказів №72/113 та №70/54/18, отримувалися на договірних засадах. Саме умовами укладених договорів передбачався порядок їх отримання та повернення.

Виникнення у суб'єкта господарювання обов'язку щодо повернення коштів до бюджету, отриманих на умовах укладеного договору про надання бюджетної позички не є податковим зобов'язанням на відміну від безумовного обов'язку перерахувати кошти до бюджету виключно на підставі закону.

За правилами п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» підставою для прийняття податковим органом податкової вимоги є отримання відповідного подання від контролюючого органу, що провів процедуру узгодження.

Відповідно до п.1.12 ст.1 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», контролюючим є державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону.

Як визначено в ст.2 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» до контролюючих віднесені наступні органи:1) митні органи стосовно акцизного збору та податку на додану вартість, ввізного та вивізного мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), які відповідно до законів справляються при ввезенні (пересиланні) товарів і предметів на митну територію України або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України; 2) органи Пенсійного фонду України стосовно збору на обов'язкове державне пенсійне страхування; 3) органи фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування - стосовно внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у межах компетенції цих органів, встановленої законом; 4) податкові органи стосовно податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає за необхідним зазначити, що перелік контролюючих органів відповідно до ст.2 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є вичерпним, серед яких відсутні органи Державного казначейства України.

Під час з'ясування обставин по справі в суді апеляційної інстанції представником УДК в Одеській області не надано документів, які б свідчили про здійснення узгодження суми боргу позивача.

В той час, як представники позивача у судових засіданнях заперечували факт наявності у підприємства заборгованості перед бюджетом за держконтрактами 1995-1997 років.

Судова колегія вважає необхідним також зауважити, що в матеріалах справи не містяться докази надання позивачу бюджетних позичок на закупівлю сільгосппродукції у 1995-1997р., а представниками відповідача та третьої особи держконтрактів за ці роки не надано, не надано доказів і фактичного перерахування коштів, надання інших видів авансів товаровиробникам за укладеними договорами 1996-1997 років. Такі первинні документи в матеріалах справи відсутні. Що є суттєвим для визначення наявності взагалі такого боргу.

Не надано доказів щодо реалізації позивачем зерна, отриманого в рахунок погашення заборгованості сільгоспвиробниками перед бюджетом.

Надані третьою особою копії договорів 1995-1997 років та акти передачі-прийому заборгованості по бюджетній позичці не дають можливості визначити суму позики, яка була надана товаровиробникам у вказаних періодах, та яка сума позики була повернута товаровиробниками шляхом закладання зерна на ДП «Куліндоровський КХП», а отже і суму боргу яка повинна бути відшкодована бюджету, що свідчить про відсутність визначених підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» підстав для прийняття податкової вимоги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про наявність у позивача боргу перед Державним бюджетом, за отримані державні позички.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанову не можливо вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нової постанови про задоволення вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.198,202,207КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2013р. - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративним позовом Державного підприємства «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про скасування податкових вимог - задовольнити.

Скасувати податкові вимоги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі №1/76 від 21.09.2010р., та №2/87 від 02.11.2010р. на загальну суму 1913400,00грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 4.07.2016р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лук'янчук