Справа № 22-а-1305/08
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2010-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2010 р.Справа № 22-а-1305/08

Категорія:2.11.4Головуючий в 1 інстанції: Чаус Л.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Золотнікова О.С.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря: Баязітової Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу начальника Очаківської обєднаної державної податкової інспекції Миколаївської області на постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Очаківської обєднаної державної податкової інспекції Миколаївської області про визнання нечинним податкового повідомлення,

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2007 року ОСОБА_2 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до Очаківської обєднаної державної податкової інспекції Миколаївської області про визнання нечинним податкового повідомлення №/0 від 29 грудня 2006 року на суму 4695 грн. 06 коп. В обґрунтування позову зазначив, що 22 грудня 2005 року ним було отримано свідоцтво про право на спадщину, що залишилася після померлого батька, яка складається з права на земельну частку (пай) не є обєктом корпоративних прав та не підлягає оподаткуванню. Крім того, сума грошових внесків, вкладених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, не включається до складу загального оподатковуваного доходу.

Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2007 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано нечинним рішення Очаківської обєднаної державної податкової інспекції про визнання ОСОБА_2 податкового зобовязання, яке викладене у податковому повідомленні №/0 від 29 грудня 2006 року, в частині оподаткування доходу від спадщини, яка складається з земельної частки (паю), на суму 4629 грн. 22 коп., зменшивши суму податкового зобовязання до 65 грн. 87 коп.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням начальник Очаківської обєднаної державної податкової інспекції Миколаївської області, 11 червня 2007 року подав заяву про апеляційне оскарження, а 02 липня 2007 року апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права. У звязку з чим ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової, якою відмовити в задоволені позову ОСОБА_3.

ОСОБА_2 та представник Очаківської обєднаної державної податкової інспекції Миколаївської області в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про час та місце судового засідання були сповіщені належним чином, про що свідчать повідомлення в матеріалах справи про отримання ними судових повісток. Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належними чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пп. 1.20.4 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» позивач є спадкоємцем першого ступеня спорідненості після смерті батька ОСОБА_4 і отримав у спадщину право на земельну частку (пай) на суму 35609 грн. 39 коп. та грошові вклади у ВАТ «Ощадний банк України»у розмірі 1317 грн. 54 коп., які належали йому за життя, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Очаківською державною нотаріальною конторою 22 грудня 2005 року.

31 березня 2006 року позивачем було подано до Очаківської обєднаної державної податкової інспекції Миколаївської області податкову декларацію про доходи, одержані ним з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року, в якій він зазначив про отримання ним спадщини, яка складається з земельного паю та грошових вкладів, визначивши нульовий розмір податку, що підлягає до сплати.

Очаківською обєднаною державною податковою інспекцією Миколаївської області було прийнято податкове повідомлення №/0 від 29 грудня 2006 року, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 4695,06 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу, та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, виходив з того, що відповідач при визначенні податкового зобовязання безпідставно виходи в з того, що право на земельну частку (пай) є корпоративним правом і підлягає оподаткуванню за ставкою 13% податку на доходи фізичних осіб. На думку суду першої інстанції земельну частку (пай) у землях сільськогосподарських підприємств, яку фізична особа одержала у спадщину, слід розглядати не як корпоративне право, а як невизначену у натурі на місцевості з цілої земельної ділянки, яка перебуває у спільний частковій власності, її частину, тобто, відповідно до положень п. 1.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», як частину нерухомого майна.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, пп."г" пп. 4.2.2. ст. 4, пп. 5.2.5 п.5.2. ст. 5, п.6.1 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами», п.13.1 п.13.4 ст. 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

В апеляційній скарзі Очаківської обєднаної державної податкової інспекції Миколаївської області вказується, що відповідно до частини "в" пп. 13.2.1 п.13.2 ст. 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»оподатковуються за ставкою п.7.1 ст. 7 вказаного Закону (13% на період 2004-2006 роки) вартість об'єктів комерційної власності, у тому числі корпоративних прав, успадкованих членом сім'ї спадкодавця першого ступеня спорідненості. На думку апелянта, позивач, отримавши свідоцтво про право на спадщину на майновий сертифікат (корпоративне право), зобов'язаний подати до податкової інспекції річну декларацію, у якій зазначити вартість такого успадкованого майнового сертифікату та сплатити з неї податок з доходів фізичних осіб за ставкою п.7.1 ст. 7 вказаного Закону тобто 13% .

Суд апеляційної інстанції вважає ці доводи апелянта помилковими, відповідно до п. 17 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки 9паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства; сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Форма сертифіката на право на земельну частку (пай) затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і разка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)». Розмір земельної частки (паю) зазначається у сертифікаті в умовних кадастрових гектарах. Цей документ засвідчує не право власності на землю, а лише право на її отримання.

Сертифікати є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Право власності виникає після реєстрації державного акта на право власності на землю згідно ст. 125 Земельного кодексу України. Для того щоб отримати земельну ділянку в натурі, власнику сертифікату слід подати до відповідної сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації заяву про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та виконати перелік дій для отримання державного акта та його державної реєстрації.

З урахуванням вищенаведеного, успадкований сертифікат на право на земельну частку (пай) не може бути обєктом оподаткування, оскільки він не посвідчує майнове право особи, а є лише правовстановлюючим документом для набуття особою такого права, згідно з вимогами ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Таким чином, якщо власнику сертифіката земельна не виділялась, відповідні записи до земельного кадастру не вносились, то відсутній обєкт оподаткування земельним податком.

Відповідно до вимог ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права це права особи, частка якої визначається в статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участі цієї особи в управлінні підприємством, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даного субєкта господарської діяльності та активів у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що право на земельну частку (пай) не є корпоративним правом фізичної особи або іншим обєктом комерційної власності, оскільки воно не визначає права такого власника на частку у статутному фонді господарської організації та не встановлює його прав на участь в управлінні підприємством і на отримання частки прибутку.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог. Крім того вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що у звязку з тим, що згідно з пп. 13.2.1 п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в редакції, яка діяла на час отримання позивачем спадщини, при отриманні у спадщину об'єкта нерухомого майна членом сім'ї першого ступеня спорідненості, об'єкт права спадщини оподатковувався за нульовою ставкою, тому позивач не повинен сплачувати податок на прибуток за отримання права на земельний пай.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи вищенаведене і керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу начальника Очаківської обєднаної державної податкової інспекції Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2007 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_1