Справа № 823/178/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/178/16 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, у якому просить суд:

- зобов'язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції прийняти постанову про зняття арешту з майна боржника автобусів ПАЗ д.н. НОМЕР_1, та ПАЗ д.н. НОМЕР_2, накладеного згідно постанови старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 15.06.2015 року ВП №40934331 та направити її відповідному органу для зняття арешту та співвласникам майна;

- зобов'язати державного виконавця у відповідності до п. 3 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" прийняти постанову про закінчення зведеного виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_3 та зняття арешту з всього арештованого майна.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

На початку судового засідання представник позивача та третя особа ОСОБА_3 подав заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2, однак, не сплатив судовий збір за вказану заяву у розмірі передбаченому чинним законодавством України, у зв'язку з чим, в подальшому відмовився від даної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 статі 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження №40934331 про стягнення з ОСОБА_3 на користь юридичних осіб коштів на загальну суму 79225,06 грн.

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ЗВП №40934331 від 15.06.2015 року накладено арешт на: 1) квартиру АДРЕСА_1; 2) квартиру АДРЕСА_2; 3) все рухоме майно, що належить боржнику.

Вказаною постановою заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише у межах суми боргу 50357,68 грн., з урахуванням виконавчого збору та витрат на організацію та проведення виконавчих дій.

22.02.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як боржник зведеного виконавчого провадження, зверталися до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби із заявами про зняття арешту з майна та закінчення виконавчого провадження.

У зв'язку з тим, що начальником Центрального відділу державної виконавчої служби не вчинено дій щодо зняття арешту з рухомого майна, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи з задоволенні позову по суті, прийшов до висновку, що позов заявлено не стороною виконавчого провадження, а тому в межах заявлених позовних вимог, права позивача не порушено діями (бездіяльністю) начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції .

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон № 606).

Згідно зі ст. 2 Закону №606, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Так, згідно зі ст. 83 Закону № 606 контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби; контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби; забороняється втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 82 Закону № 606 рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду; боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, ОСОБА_4, не будучи стороною виконавчого провадження, звернулась до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції зі скаргою на дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна та просила начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції прийняти постанову про зняття арешту з майна боржника та направити її відповідному органу для зняття арешту з автобусів ПАЗ д.н.НОМЕР_1 та ПАЗ д.н. НОМЕР_2 та винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 49 Закону №606.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з тексту постанови ЗВП №40934331 від 15 червня 2016 року не вбачається, що арешт накладено на саме транспортні засоби ПАЗ д.н. НОМЕР_1, та ПАЗ д.н. НОМЕР_2, а тому вимога про зняття арешту з даних транспортих засобів не може бути задоволена, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено, що даною постановою арешт накладено саме на вищезазначені транспортні засоби ПАЗ д.н. НОМЕР_1, та ПАЗ д.н. НОМЕР_2.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Що стосується вимоги про винесення п.3 ч. 1 ст. 49 Закону №606, то суд першої інстанції правомірно зазначає, що позовні вимоги про закінчення виконавчого провадження ставляться не стороною виконавчого провадження, а тому відсутні порушення прав, свобод та інтересів позивача у вказаних правовідносинах.

Як випливає зі змісту ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльності його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Реалізація права на судовий захист здійснюється з використанням законодавчо передбаченого способу захисту, яким є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру за допомогою яких здійснюється відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, наведена міжнародна норма декларує ефективний спосіб захисту, що означає право особи на пред'явлення у суді такої вимоги на захист свого права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам спричиненим цим порушенням.

З огляду на зазначене, адміністративний позов подається з метою реального захисту порушених прав, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, так як позивачем не доведено порушення її прав постановою державного виконавця про арешт рухомого майна боржника, так як остання не є учасником виконавчого провадження, а з оскаржуваної постанови не вбачається, що арешт накладено саме на транспортні засоби ПАЗ д.н. НОМЕР_1, та ПАЗ д.н. НОМЕР_2.

Посилання суду першої інстанції на правомірність дій державного виконавця при винесенні постанови про арешт майна від 15.06.2015 року колегія суддів оцінює критично та не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, однак, враховуючи ту обставину, що в межах заявлених позовних вимог в задоволенні останніх слід відмовити, так як права ОСОБА_2, яка не є учасником виконавчого провадження, не порушено діями (бездіяльністю) начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, то в порядку частини другої ст.200 КАС України постанова суду підлягає залишенню без змін, оскільки не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При цьому апеляційна скарга не містить інших посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 04 липня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.