Справа № 810/1612/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року №810/1612/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, які полягають у проведенні 31.03.2016 камеральної перевірки;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 31.03.2016 №34/10-13-17-04 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.03.2016 ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_2, за наслідками якої встановлено наявність у позивача податкового боргу у розмірі 155,63 грн. на кожне перше число місяця потягом двох послідових кварталів. Наведені висновки про наявність податкового боргу у подальшому стали підставою для анулювання свідоцтва ФОП ОСОБА_2 як платника єдиного податку.

Позивач стверджує, що вказана перевірка є незаконною, оскільки у ході її проведення відповідач не перевіряв податкову звітність суцільним порядком, натомість обмежився виключно даними інформаційних систем податкового органу, які містять недостовірні відомості про наявність податкового боргу.

Щодо податкового боргу, наявність якого було встановлено під час перевірки, позивач зазначив, що останній виник внаслідок помилкового задвоєння в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_2 податкових зобовязань.

Відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши, що 06.10.2014 позивачем до податкового органу була подана податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, де у рядку 1 «тип податкової декларації» одночасно були проставлені відмітки в полях «звітна» та «довідково». Одночасно з цим, 06.10.2014 позивачем було подано звітну нову податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за три квартали 2014 року.

Оскільки обидві податкові декларації містили відмітки «звітна», до інтегрованої картки ФОП ОСОБА_2 були перенесені податкові зобовязання за двома вказаними деклараціями. При цьому податок позивачем було сплачено лише за звітною новою податковою декларацією, внаслідок чого у позивача утворився податковий борг.

Зважаючи, що наявність податкового боргу на кожне перше число місяця потягом двох послідових кварталів є підставою для анулювання свідоцтва платника єдиного податку, відповідач вважає, що мав правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

У судове засідання, призначене на 23.06.2016, сторони не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні своєчасно та належним чином.

Разом з цим, матеріали справи містять клопотання сторін про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин, суд ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 18.02.2009 як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №400566 (а.с. 9).

З 01.01.2012 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвом серії А №909623, виданим ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області (а.с. 10).

31 березня 2016 року посадовою особою ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області на підставі пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 на предмет порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, за наслідками якої складений акт від 31.03.2016 №34 (далі Акт перевірки) (а.с. 11).

У ході перевірки на підставі аналізу даних автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 155,63 грн. на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

На підставі висновків Акта перевірки, керуючись пунктом 299.11 статті 299 та підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення від 31.03.2016 №34/10-13-17-04 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 (а.с. 12).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо проведення камеральної перевірки та рішенням, прийнятим за її наслідками, позивач звернувся до суду.

Розглядаючи вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки, суд виходив з наступного.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Права контролюючого органу визначені статтею 20 Податкового кодексу України, підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 якої встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно зі статтею 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42цього Кодексу.

З системного аналізу наведених положень Податкового кодексу України слідує, що камеральна перевірка має свої специфічні ознаки, які притаманні тільки даному виду перевірки. Зокрема, податковим законодавством не визначено підстави для її проведення, не передбачено вчинення контролюючим органом певних дій, при дотриманні яких можливе її проведення, як то направлення запиту, винесення наказу, направлення на проведення перевірки, повідомлення про проведення перевірки та направлення (вручення) цих документів платнику податків,

Призначення та проведення камеральної перевірки здійснюється за ініціативою відповідної посадової особи контролюючого органу та не потребує прийняття будь-яких рішень, повідомлення платника податків про перевірку чи отримання його згоди.

Таким чином відповідач мав право проводити камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

З аналізу вказаної норми права слідує, що предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій платника податків, зокрема, правильність відображення у відповідних рядках та графах податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або методологія проведення цих розрахунків.

Тобто, під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним порядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є виключно податкові декларації (розрахунки) та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість і Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, у ході камеральної перевірки контролюючим органом було проведено перевірку дотримання ФОП ОСОБА_1 умов перебування на спрощеній системі оподаткування, під час якої перевірено своєчасність сплати позивачем єдиного податку та факт наявності чи відсутності у позивача податкового боргу.

При цьому, як вбачається зі змісту Акта перевірки, зокрема пункту 13, зазначені обставини контролюючим органом перевірялись виключно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок», натомість податкова звітність ФОП ОСОБА_1 з єдиного податку предметом камеральної перевірки не була.

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів є предметом саме документальної перевірки, умови, порядок призначення та проведення якої суттєво відрізняються від камеральної перевірки.

Таким чином, податковим законодавством не передбачено відображення в акті камеральної перевірки висновків про наявність податкового боргу та порушення у звязку з цим правил перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки дані висновки контролюючий орган може зробити лише за результатами документальної перевірки на підставі дослідження відповідних документів, у тому числі тих, що підтверджують сплату податку до відповідного бюджету.

При цьому, самі по собі висновки Акта перевірки не створюють для позивача юридичних наслідків, оскільки вони є відображенням особистої думки посадової особи субєкта владних повноважень щодо наявності порушень, а дії по проведенню камеральної перевірки є частиною реалізації контролюючим органом наданих йому чинним законодавством повноважень. Результатом реалізації цих повноважень є прийняття у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платника податків. Виключно результат реалізації повноважень контролюючого органу, а саме, рішення контролюючого органу, а не процес реалізації його повноважень (як то дії по складанню акта) може бути об'єктом судового оскарження. Натомість дотримання контролюючим органом вимог актів законодавства щодо порядку та способу проведення камеральної перевірки входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення, прийнятого контролюючим органом за результатами камеральної перевірки.

За таких обставин та враховуючи, що відповідач наділений відповідними повноваженнями щодо проведення камеральної перевірки, вимоги позивача про визнання протиправними дії ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області щодо проведення камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку рішенню відповідача від 31.03.2016 №34/10-13-17-04 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у звязку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Згідно абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платник єдиного податку зобовязаний в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку субєкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Таким чином, підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є, зокрема, встановлення податковим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Перевіряючи обґрунтованість висновків вказаної камеральної перевірки про наявність у позивача податкового боргу у розмірі 155,63 грн. на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, судом встановлено наступне.

Насамперед слід зазначити, що в Акті перевірки відсутня будь-яка конкретизація щодо дати та підстав виникнення податкового боргу. Зокрема в акті міститься лише сума податкового боргу у розмірі 155,63 грн. без вказівки на конкретний період та посилання на порушення позивачем правил перебування на спрощеній системі оподаткування, передбачених абзацом 8 пункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

Разом з цим, з інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 за кодом 18050400 «Єдиний податок з фізичних осіб» судом встановлено, що вказана сума податкового боргу виникла внаслідок нарахування відповідачем штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобовязань, визначених у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця № від 06.10.2014.

У цьому контексті судом встановлено, що 06.10.2014 позивачем до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області подано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за жовтень 2014 року, у якій було задекларовано суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 5545,30 грн. (а.с. 13-15).

При цьому, у рядку 1 «тип податкової декларації» розділу 1 «Загальні відомості» позивачем було одночасно проставлені відмітки в полях «звітна» та «довідково».

Згідно квитанції №2 вказана податкова декларація прийнята відповідачем 06.10.2014 та зареєстрована за № (а.с. 16).

У цей же день, тобто 06.10.2014, позивач направив до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за три квартали 2014 року, у якій також було задекларовано суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 5545,30 грн. (а.с. 16-18)

Згідно квитанції №2 нова податкова декларація прийнята відповідачем 06.10.2014 та зареєстрована за № (а.с. 19).

Як вбачається з інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 за кодом 18050400 «Єдиний податок з фізичних осіб» за 2014 рік, дані обох податкових декларацій щодо суми податкового зобовязання з єдиного податку у розмірі 5545,30 грн. були перенесені до інформаційних баз даних податкового органу.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що податкову декларацію від 06.10.2014 № ФОП ОСОБА_1 подав з наміром отримати довідку про доходи, і така декларація з огляду на положення абзацу 2 пункту 296.8 статті 296 Податкового кодексу України не може бути підставою для нарахування та/або сплати податкового зобов'язання.

Проте, подаючи зазначену декларацію ФОП ОСОБА_1 у рядку 1 «тип податкової декларації» розділу 1 «Загальні відомості» помилково було проставлено відмітку у полі «звітна» одночасно з відміткою у полі «довідково».

Представник відповідача не заперечував тієї обставини, що для отримання довідки про доходи платник єдиного податку подає до контролюючого органу податкову декларацію з відміткою «довідково» і що така декларація не є підставою для нарахування податкового зобовязання.

У той же час зазначив, що оскільки податкова декларація від 06.10.2014 № містила у рядку 1 «тип податкової декларації» також відмітку «звітна» її показники автоматично системою перенесені до інтегрованої картки з єдиного податку.

Внаслідок такої помилки в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 відбулось задвоєння податкового зобовязання з єдиного податку у розмірі 5545,30 грн. за податковими деклараціями № та №, що у подальшому мало наслідком виникнення податкового боргу.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам суд зазначає, що відповідно до пункту 296.8 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку для отримання довідки про доходи мають право подати до контролюючого органу податкову декларацію за інший, ніж квартальний (річний) податковий (звітний) період, що не звільняє такого платника податку від обов'язку подання податкової декларації у строк, встановлений для квартального (річного) податкового (звітного) періоду.

Така податкова декларація складається з урахуванням норм пунктів 296.5 і 296.6 цієї статті та не є підставою для нарахування та/або сплати податкового зобов'язання.

Згідно розяснення, що міститься на офіційні сторінці Державної фіскальної служби України в мережі Інтернет, для отримання довідки про доходи за інший, ніж квартальний (річний) звітний період, фізичній особі підприємцю платнику єдиного податку необхідно подати декларацію з позначкою «довідково». При цьому у полі «місяць» рядка 2 розділу І «Загальні відомості» декларації через тире проставляється арабськими цифрами порядковий номер першого та останнього місяця (включно), за який подається така декларація, а у полі «рік» арабськими цифрами зазначається рік. Така декларація не є підставою для нарахування або сплати податкового зобовязання (http://sfs.gov.ua/nove-pro-podatki--novini-/139781.html).

Таким чином, податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, яка містить відмітку «довідково» не є податковою звітністю у розумінні положень Податкового кодексу України та не може бути підставою для нарахування податкового зобовязання з єдиного податку.

За наведених обставин суд вважає, що дані податкової декларації позивача від 06.10.2014 № безпідставно були перенесені до інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1

Відтак суд зазначає, що в Акті перевірки від 31.03.2016 №34 міститься помилковий висновок про наявність у позивача податкового боргу у розмірі 155,63 грн. на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Крім того, оскільки податковий орган під час проведення камеральної перевірки обмежився виключно даними АІС «Податковий блок» і не досліджував даних податкової звітності позивача, помилку, що призвела до задвоєння податкових зобовязань та зумовила виникнення штучного податкового боргу, виявлено не було.

Враховуючи помилковість висновків відповідача про наявність у позивача податкового боргу у розмірі 155,63 грн. на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів; відповідач під час проведення камеральної перевірки не мав відповідних правових підстав для перевірки своєчасної сплати позивачем єдиного податку, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 31.03.2016 №34/10-13-17-04 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку є протиправним та підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як субєкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача в частині прийняття оскаржуваного рішення не надав.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати у розмірі 2756,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 31.03.2016 №94/10-13-17-04 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; місце реєстрації: 03027, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки, буд. 83) документально підтверджені судові витрати у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. згідно платіжного доручення №1 від 12.05.2016 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39471029; місцезнаходження: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 34).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 01 липня 2016 року.