Справа № 815/1415/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1415/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Драчук О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за договором)

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

третя особа: не зявилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа Фрунзівська селищна рада Фрунзівського району Одеської області про визнання протиправною відмови, зобовязання вчинити певні дії,

На підставі ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 червня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа Фрунзівська селищна рада Фрунзівського району Одеської області, в якому позивач просить:

визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № ДС-19-15-7777.5-9609/22-15 від 23.10.2015 р. у наданні дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 11,2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населених пунктів);

зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 24.09.2015 р. стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 11,2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населених пунктів) та прийняти відповідне рішення шляхом прийняття наказу про надання дозволу на розробку цього проекту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 березня 2009 року у цивільній справі № 2-36/09р. за ОСОБА_3 визнано право на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області розміром 11,2 в умовних кадастрових гектарах і зобов'язано Фрунзівську районну державну адміністрацію Одеської області виділити позивачу вказану земельну ділянку в натурі із земель запасу, створеного Фрунзівською селищною радою під час передачі землі у колективну класність. Відділом Держземагенства у Фрунзівському районі Одеської області 13 травня 2014 року за № 25-01-12/1776 надано відомості зі схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань, використання та охорони земель Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області, які містять креслення існуючого використання земельних ділянок, що передбачається до відведення у власність позивача на масиві № 19, ділянка № 1 (за межами населеного пункту), загальною площею 11,2 умовних кадастрових гектарів. Позивач акцентує увагу, що згідно довідки Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області № 2340 від 27 травня 2014 року належна ОСОБА_3 земельна частка (пай) розташована біля масивів № 40-41, на масиві 19 (землі запасу), ділянка № 1, площа складає 11,2 умовних кадастрових гектарів та розташована за межами с. Балашове на території Фрунзівської селищної ради. Позивач звертає увагу, що 24.09.2015 р. вона звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 11,2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населених пунктів), однак останнім листом від 23 жовтня 2015 року за № ДС-19-15-7777.5-9609/22-15 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому відповідач посилався на те, що належна ОСОБА_3 земельна частка (пай) знаходиться на землях колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області і не повернута до земель державної чи комунальної власності, а тому розпорядження нею не входить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного статтею 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності. Позивач вважає вказану відмову відповідача протиправною та такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства і порушує її законні права та інтереси.

Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що за інформацією Відділу Держгеокадастру у Фрунзівському районі Одеської області від 06.06.2016р. № 22-1527/0.1 -601/2-16 із загальної кількості земель, переданих у колективну власність КСП «Авангард», 1938,3000 га земель колишнього КСП «Авангард» продовжують залишатися в колективній власності. Відтак, в даному випадку визнання права позивача на земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва повинно відбуватися за рахунок земель колективної власності колишнього КСП «Авангард», з урахуванням розмежування повноважень органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади відповідно до вимог ст.ст. 3, 5 Закону України № 899-ІV від 05.06.2003р. «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Крім того звертається увага, що відповідно до пункту 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995р. при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Однак при виділенні земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) площа земельної ділянки буде розраховуватися в фізичних гектарах з урахуванням якісного стану ґрунтів та відрізнятися від площі земельної частки (паю) визначеною в умовних кадастрових гектарах. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Від Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_3 на підставі рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 березня 2009 poку у цивільній справі звернулася до селищної ради щодо отримання довідки. Селищною радою видано довідку № 2340 від 27 травня 2014 року, в якій зазначено, що земельна частка знаходиться на землях колишнього КСП «Авангард» та розташована біля масивів « 40-41» на масиві 19 (землі запасу), ділянка № 1 площею 11,2 умовних кадастрових гектарів, знаходиться за межами с. Балашове на території Фрунзівської селищної ради. Дана земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення (землі запасу). Рішенням Фрунзівського районного суду зобов'язано Фрунзівську районну державну адміністрацію Одеської області виділити гр. ОСОБА_3 земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області розміром 11,23 в умовних кадастрових гектарах у натурі із земель запасу. При цьому зазначається, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012р. № 5245 VI внесено зміни до статті 122 Земельного кодексу України щодо повноважень, де вказано, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб. З урахуванням викладеного зазначається, що Фрунзівська селищна рада Фрунзівського району Одеської області не заперечує проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, поясненнях на заперечення відповідача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа до судового засідання явку представника не забезпечила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином та завчасно. В матеріалах справи є заява про розгляд справи без участі представника Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (вхід. №13264/16 від 24.05.16р.).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

24.09.2015 р. ОСОБА_3 звернулась до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 11,2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населеного пункту) (а.с. 48).

Разом із вказаним клопотанням подано рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.03.2009р. у справі № 2-36/09р., яким визнано, зокрема, за ОСОБА_3 право приватної власності на право на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області розміром 11,2 в умовних кадастрових гектарах; зобовязано Фрунзівську районну державну адміністрацію Одеської області виділити ОСОБА_3 земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області розміром 11,2 в умовних кадастрових гектарах у натурі із земель запасу, створеного Фрунзівською селищною радою під час передачі землі у колективну власність. Вказане рішення набрало законної сили 24.03.2009р. (а.с. 8-11).

Відділом Держземагенства у Фрунзівському районі Одеської області 13.05.2014 р. за № 25-01-12/1776 надано відомості зі схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань, використання та охорони земель Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області, які містять креслення існуючого використання земельних ділянок, що передбачається до відведення у власність ОСОБА_3 на масиві № 19, ділянка № 1 (за межами населеного пункту), загальною площею 11,2 умовних кадастрових гектарів (а.с. 12).

Згідно довідки Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області № 2340 від 27.05.2014 р. належна позивачу земельна частка (пай) розташована біля масивів № 40-41, на масиві 19 (землі запасу), ділянка № 1 площа складає 11,2 умовних кадастрових гектарів та розташована за межами с. Балашове на території Фрунзівської селищної ради (а.с. 13).

Листом від 23.10.2015 р. № ДС-19-15-7777.5-9609/22-15 Головним Управлінням Держгеокадастру в Одеській області відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з тих підстав, що належна ОСОБА_3 земельна частка (пай) знаходиться на землях колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області і не повернута до земель державної чи комунальної власності. При цьому відповідач посилається на приписи ст.122 Земельного кодексу України та розяснення Держземагенства України щодо можливості розпорядження вищезазначеними землями (№ 22-28-0.13-16472/1-13 від 16.09.2013р.) (а.с. 14-15).

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд зясовує, чи використане повноваження, надане субєкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області № 129/А-2014 від 12.03.2014р. надано дозвіл громадянці України ОСОБА_3 - власниці земельної частки (паю), згідно з рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 березня 2009 року, справа № 2-36/09, на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на масиві № 14, ділянка № 1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Розпорядженням Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області № 272/А-2014 від 23.06.2014р. внесено зміни до розпорядження голови Фрунзівської районної державної адміністрації Одеської області № 129/А-2014 від 12.03.2014р., а саме: в пункті 1 слова «на масиві № 14 ділянка № 1» замінено словами «на масиві № 19, ділянка № 1».

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899) визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Згідно ст. 5 Закону № 899 визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), відповідно до якої сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до ст. 1 Закону № 899 право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно ст. 2 Закону № 899 основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Частиною 1 ст. 3 Закону № 899 визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону № 899 особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно ст. 5 Закону № 899 сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема: приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Статтею 8 Закону № 899 встановлено, що документація із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) включає: проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно із ст. 7 Закону № 899 проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб'єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом. У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів.

Отже, відповідно до Закону № 899 повноваження щодо виділення земельних ділянок, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, а також погодження розроблених проектів відведення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям.

Таким чином, Законом № 899 встановлено порядок отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності шляхом звернення до сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій.

Також суд зазначає, що Законом України від 06.09.2012 року № 5245-17 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до ст. 122 Земельного кодексу України, що 01.01.2013 р. набрали чинності, відповідно до яких встановлюються повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Згідно ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно з ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Таким чином, вищенаведеними приписами ч.6 ст. 118, ст.121 ЗК України закріплено перелік видів цільового призначення та норм безоплатної передачі земельних ділянок, серед яких відсутнє цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Статтею 122 ЗК України визначено розподіл повноважень щодо надання у власність або у користування земельних ділянок державної та комунальної власності.

Згідно п. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, ст. 122 ЗК України врегульовує відносини щодо передачі у власність або у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

В матеріалах справи міститься лист Відділу Держгеокадастру у Фрунзівському районі Одеської області «Про надання інформації щодо земель колишнього КСП «Авангард» № 22-1527-0.1-601/2/16 від 06.06.2016р., зі змісту якого вбачається, що на території Фрунзівської селищної ради колективному сільськогосподарському підприємству «Авангард» був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії ОД 25, зареєстрований за № 12 від 25.10.1995 року на загальну площу 4599,0000 га.

Крім того, зазначено, що у 2000 році розроблено Схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Авангард» Фрунзівського району Одеської області. Згідно складу земель колективної власності, приведеному в додатку 2 Схеми, із загальної площі 4599,0000 га земель колективної власності підлягають поділу 2660,7000 га (рілля), з них: площа земель колективної власності, що підлягає поділу 2660,7000 га ріллі; землі, що не підлягають поділу і повинні використовуватися сумісно 1679,1000 га землі під залуження; землі під залуження - 1,0000 (рілля) га; землі тимчасової консервації - 449,6000 га; пасовища - 894,5000 га; сіножатті - 334,0000 га; землі, що не підлягають паюванню на площі 259,2000 га (під господарськими шляхами і прогонами - 64,6000 га, під господарським будівлями і дворами -31,0000 га, ліси та інші лісо вкриті площі - 139,6000 га, під водою - 2,0000 га, болота - 11,0000 га, інші угіддя - 11,0000 га). Згідно списку членів КСП «Авангард» 389 осіб отримали сертифікати на право на земельну частку (пай), з них 358 - отримали державні акти на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на фізичну площу 2332,3346 га. Зазначається при цьому, що залишилось із земель у колективній власності земельні ділянки площею 1938,3000 га КСП «Авангард».

Відповідачем надано до суду копію листа Держземагенства України № 22-28-0.13-16472/2-13 від 16.09.2013р., в якому надано розяснення щодо передачі у власність земельних ділянок, які перебували у колективній власності, та, зокрема, зазначено, що якщо земельні ділянки не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження вказаними земельними ділянками не належить до жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного ст. 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності (а.с. 47).

Згідно п. 6 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Водночас, в матеріалах справи наявна копія державного акта на право колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» на землю, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 12 від 25.10.1995р., який наразі є чинним.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 11,2 га входить до складу земель, на яку КСП «Авангард» видано державний акт на право колективної власності на землю.

В матеріалах справи відсутнє рішення загальних зборів колишніх членів КСП «Авангард» щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою площею 11,2 га.

ЗК України та іншими нормативно-правовими актами правовий статус не розпайованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення колективної власності колишніх КСП на даний час не визначено.

Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст.92 ЗК України визначає перелік осіб, які набувають право постійного користування землею, але не вирішує питання щодо осіб, які набули це право раніше.

У рішенні Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено, що використання терміну «набувають», що означає «ставати власником чого - небудь », після набрання чинності статтею 92 Кодексу свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення. Так, поняття "набувають права" за змістом частини другої статті 92 та частини першої статті 116 Кодексу в аспекті вимоги переоформлення права користування земельною ділянкою не відповідає вимозі ясності і визначеності правової норми: зазначені положення припускають поширення цього поняття лише на випадки первинного отримання земельної ділянки із земель державної та комунальної власності підприємствами, установами та організаціями, що належать до державної або комунальної власності, а також громадянами та юридичними особами, які набувають права власності та користування земельними ділянками. Натомість у пункті 6 «Перехідних положень» Кодексу йдеться про переоформлення права власності або оренди громадянами та юридичними особами, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві. Переоформлення також має два значення: повторити оформлення і оформити заново, за новими правилами.

Отже, посилання Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області на відсутність повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою колективної власності площею 11,2 га є обґрунтованим.

З огляду на те, що землі колективного сільськогосподарського підприємства «Авангард» Фрунзівського району Одеської області є пайовими землями та належать власникам на праві колективної власності, спірні правовідносини між позивачем та Головним Управлінням Держгеокадастру в Одеській області регулюються нормами спеціального закону «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відмова Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № ДС-19-15-7777.5-9609/22-15 від 23.10.2015 р. у наданні дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовною площею 11,2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області (за межами населених пунктів) є обґрунтованою, а позовні вимоги ОСОБА_3 є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 1 ст. 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 КАС України).

Згідно приписів ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій та рішень, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа Фрунзівська селищна рада Фрунзівського району Одеської області про визнання протиправною відмови, зобовязання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.06.2016р.

Суддя Г.П. Самойлюк

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області, третя особа Фрунзівська селищна рада Фрунзівського району Одеської області про визнання протиправною відмови, зобовязання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

29 червня 2016 року.