Справа № 443/560/16-а
Суддя: Сидорак Б. Г.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №443/560/16-а Провадження №2-а/443/21/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Сидорака Б.Г.

за участю секретаря Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жидачеві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи позовні вимоги тим, що з 19.06.2006 року їй призначено пенсію по інвалідності (ІІІ група загального захворювання) на підставі ч.1 ст.30 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", однак починаючи із 01.04.2015 року відповідач припинив , без будь-якого письмового чи усного пояснення та попередженя, виплату пенсії по інвалідності. 05.02.2016 року вона звернулась до відповідача із заявою з приводу причин припинення виплати їй пенсії по інвалідності. Відповідач своїм листом від 17.02.2016 року повідомив їй, що відповідно до прийнятого 02.03.2015 року Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", яким було зупинено виплату пенсій особам, на яких поширювалася дія цього Закону.

Вважає таку відмову відповідача необґрунтовано, оскільки прикінцевими положеннями цього Закону визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України "Про державну службу". Оскільки нові закони щодо спеціальних пенсій прийняті не були, а норми законів про призначення спеціальних пенсій не діють, то і відповідно з червня 2015 року їй повинні були бути відновлені виплати пенсійного забезпечення.

Просить визнати відмову відповідача щодо невиплати пенсії з червня 2015 року неправомірною та зобов'язати відповідача відновити йому виплату призначеної пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року та стягнути із відповідача понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 551,2 грн..

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позов підтримала у повному обсязі та, з підстав наведених в ньому, просила його задовольнити.

Представник відповідача - управління Пенсійного Фонду України у Жидачівському районі Львівської області за довіреністю ОСОБА_3 позов не визнав, про що зазначив у письмовому запереченні на позов. У заапереченні посилається на те, що відповідно до Закону України від 02 березня 2015 № 2-13-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набрав чинності з 01.04.2015 року, було внесено зміни до ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до яких виплати пенсій пенсіонерам, які працюють на посадах державних службовців, прокурорів, суддів, народних депутатів, посадових осіб органів місцевого самоврядування починаючи з 01.04.2015 року і до 31.12.2015 року припинено виплату пенсій абсолютно всім особам, включаючи тих які на сьогодні не набули права на "спеціальну пенсію", а від так не отримують "спеціальних пенсій" згідно спеціальних Законів (ЗУ "Про державну службу", "Про прокуратуру", тощо), а також аналогічні зміни внесено до ст.37 Закону України "Про державну службу".

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи(а.с.134) вбачається, що позивачка ОСОБА_1 дійсно працює в управлінні Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області на посаді головного спеціаліста відділу платежів до пенсійної системи і є державним службовцем.

Починаючи з 19.06.2006 року ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності як інваліду третьої групи загального захворювання довічно, що підтверджується Пенсійним посвідченням позивача № від 16.10.2013 року (а.с.16) та довідкою №637/02-18 від 02.02.2016 року, яка видана управлінням Пенсійного Фонду України в Жидасівському районі Львівської області(а.14).

Судом встановлено, що починаючи з 01.04.2015 року позивачці ОСОБА_1 припинено виплату пенсіі по інвалідності відповідно до Закону України від 02 березня 2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набрав чинності з 01.04.2015 року, та яким відповідно було внесено зміни до ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що не заперечується відповідачем.

05.02.2016 року позивач ОСОБА_4 звернулась до управління Пенсійного Фонду України в Жидачівському районі Львівської області із заявою про причини невиплати їй, як інваліду третьої групи пенсії, призначеної з 19.06.2006 року.(а.с.10).

17.02.2016 року управління Пенсійного Фонду України в Жидачівському районі Львівської області надало позивачці ОСОБА_1 відповідь за №8/К-4(а.с.11-12), з якої вбачається, що із 01.04.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, згідно із яким було внесено зміни до ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до яких виплати пенсій пенсіонерам, які працюють на посадах державних службовців, прокурорів, суддів, народних депутатів, посадових осіб органів місцевого самоврядування починаючи з 01.04.2015 року і до 31.12.2015 року припинено. Окільки позивач працює на посаді державного службовця та не входить до кола осіб, на яких не поширєється дія вищевказаного законодавства, тому виплата позивачу пенсії, як інваліду ІІІ групи загального захворювання, припинено із 01.04.2016 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не мажуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII), внесені зміни до ст. 37 Закону України "Про державну службу", згідно яких: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, абзац перший і другий ст.37 Закону України "Про державну службу" викладено у такій редакції " Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються";

При цьому, у відповідності до п.5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Проте, у вказаний в п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII, строк щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був.

З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу", пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивачка, дійсно, передбачала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", у зв"язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачці було припинено.

Разом з тим п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України №213-VIII від 02 березня 2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України… " Про державну службу".

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з настанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до закону України "Про державну службу".

Оскільки, у зазначений у п.5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України №213-VIII від 02 березня 2015 року, строк, тобто до 01 червня 2015 року, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим законом посадовим особам не призначаються, тому позивачка, яка є державним службовцем, перестала бути особою, яка має право на призначення пенсії, у порядку передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестала бути особою, передбаченою у ст.37 Закону України "Про державну службу", яка й була підставою для зупинення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року.

Тобто з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивачка, вже не дає їй право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", тому позивачка з 01 червня 2015 року перестала бути особою, якій у відповідності до ст.37 Закон України "Про державну службу" з 01 квітня 2015 року було призупинено виплату пенсії, тому і відпали підстави для застосування даної норми закону, і відповідно пенсія позивачці з даної дати повинна бути поновлена до виплати, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст.5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародного договору, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що дійсно відповідач неправомірно допускає дії, які полягають в тому, що починаючи з 01 червня 2015 року не поновив позивачці виплату пенсії як інваліду 3 групи за загальним захворюванням, оскільки саме з даної дати вона вже не є особою, яка має право на призначення пенсії за Законом України "Про державну службу".

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст.94 КАС України, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Тому суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь позивача 551 грн. 20 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 6, 8, 9, 17-18, 69, 94, 104-106, 158-163, 183-2, 186 КАС України, суд,-

постановив:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання, призначеної у відповідності до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 01 червня 2015 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання, призначеної у відповідності до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 01 червня 2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі - управління Пенсійного Фонду України Львівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останньою під час розгляду справи у суді в розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Жидачівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Головуючий-суддя _______________________

21 червня 2016 року