Справа № 818/3667/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Київ К/800/13136/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі №818/3667/15 за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, в якому, просила: зобов'язати уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ „Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та передати цю інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для включення до Загального реєстру вкладників; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 по Загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що бездіяльність відповідача є незаконною та порушує право позивача на отримання гарантованої суми вкладу відповідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року,залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, адміністративний позов задоволений частково. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ „Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича включити ОСОБА_2 до переліку вкладників публічного акціонерного товариства „Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Миколая" від 12.02.2015 №005-18513-120215. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ „Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ „Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" Кадиров В.В. звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством „Дельта Банк" 12.02.2014 р. укладений договір № 005-18513-120215 банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Микола" у гривнях. Відповідно до п. 1.2. договору банківського вкладу сума вкладу становить 170 000, 00 гривень, строк залучення вкладу, згідно з п. 1.3. договору, встановлений з моменту зарахування вкладу на рахунок по 17 лютого 2016 року включно. Процентна ставка по вкладу, згідно з п.1.4. договору, становить 13 процентів річних. Відповідно до п. 1.6 Договору Банк відкрив Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1. Пунктом 2.8 Договору банківського вкладу передбачено, що всі додатки, зміни та доповнення до цього договору мають бути викладені в письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін.

Враховуючи зазначене, сторонами була укладена додаткова угода № 1 від 16 лютого 2015 року до Договору банківського вкладу, відповідно до якої п. 1.8 договору № 005-18513-120215 викладений у наступній редакції „1.8. Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п.5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього . У разі, якщо, в день укладення сторонами цього договору, вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений". Вказана додаткова угода є невід'ємною частиною договору № 005-18513-120215 і набирає чинності з дати її підписання.

Також, між позивачем та ПАТ "Дельта Банк укладений договір від 12.02.2015 № 004-18513-120215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. Банк відповідно до цього договору відкрив позивачу поточний рахунок НОМЕР_2 у гривнях.

Відповідно вищенаведеної укладеної угоди грошові кошти в сумі 170 000, 00 гривень були перераховані на вкладний (депозитний) рахунок позивача НОМЕР_1 платіжним дорученням № 45797738 від 12 лютого 2015 року з поточного рахунку ОСОБА_7 НОМЕР_3.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 „Про віднесення публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийняте рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Кадирова Владислава Володимировича. Тимчасову адміністрацію в AT "Дельта Банк" запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015.

Згідно постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 р. за №664 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 р. прийняте рішення № 181 „Про початок здійснення процедури ліквідації AT„Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" та розпочата процедура ліквідації AT „Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду Кадирова Владислава Володимировича, строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно.

Банком-агентом Фонду, що здійснює виплати вкладникам ПАТ „Дельта Банк" у Сумській області визначено AT „Укргазбанк".

Листом представника публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" від 23.09.2015 № 8821/494 позивача було повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Миколая" у гривнях №005-18513-120215 від 12.02.2015 р.. Підставою визнання зазначеного договору нікчемним визначені в протоколі засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ „Дельта Банк" від 15 вересня 2015 року, а саме: дії певних фізичних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в АТ „Дельта Банк", були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів - ініціаторів операцій на моменти здійснення операцій перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, і, відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни АТ „Дельта Банк", для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації АТ „Дельта Банк" та реалізації його майна. При цьому, клієнти - ініціатори перерахування коштів, з огляду на наявність на власних рахунках залишків коштів, були кредиторами Банку за відповідними договорами банківських вкладів та/або договорами банківських рахунків.

ОСОБА_2 30.10.2015 р. звернулася до відділення № 303/18 ПАТ АБ „Укргазбанк" та отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму відшкодування за вкладом в ПАТ „Дельта банк" у розмірі 1 462, 46 грн..

Вважаючи, що відповідачі порушують право позивача на отримання гарантованої суми вкладу відповідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ОСОБА_2, звернулася з даним позовом до суду.

Суди першої і апеляційної інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги виходили з того, що у відповідача були відсутні законні підстави для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ „Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, рішення про визнання укладеного правочину нікчемним та відхилення вимоги позивача про задоволення вимог кредитора є неправомірними, а позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача включити позивача у реєстр акцептованих вимог кредиторів з визначенням суми заборгованості та віднесенням її вимог до певної черги погашення в порядку, визначеному Фондом гарантування вкладів фізичних осіб обґрунтованими.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Судами встановлено, що12.02.2015 року між ПАТ „Дельта Банк" та ОСОБА_2 укладений договір банківського вкладу (депозиту) №005-18513-120215.Таким чином, позивач зробивши вклад до ПАТ „Дельта Банк" набув статусу вкладника ПАТ „Дельта Банк", в розумінні ст.2 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 №4452-VI.

Згідно частин 1, 2 ст. 4 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI(далі - Закон № 4452-VI), основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ст.26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст.27 Закону № 4452-VI, відповідно до якого уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах „Урядовий кур'єр" або „Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

З метою забезпечення прав Фонду, уповноважена особа, у відповідності до ч.2 ст.38 Закону № 4452-VI, забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Згідно ч.4 ст.38 Закону № 4452-VI Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Виходячи з наведеного уповноважена особа Фонду на етапі тимчасової адміністрації вчиняє наступні дії: 1) складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними; 4) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України „Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Наведені положення Закону України „Про систему гарантування вкладі фізичних осіб" кореспондується з положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що визнання уповноваженою особою Фонду правочину нікчемним не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, зокрема, звернення до суду із позовом про визнання договорів недійсними, наявності умислу сторін на вчинення правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідно до вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1-2 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Виходячи з наведених законодавчих норм для визнання вищезазначеного договору нікчемним правочином, відповідач повинен послатися на конкретну норму закону, яка передбачає їх нікчемність.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що підставою для відмови уповноваженої особи у включенні позивача до переліку вкладників ПАТ „Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є твердження про нікчемність укладеного договору з тих підстав, що його умови передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Саме на даній нормі ЦК України в кореспонденції з положеннями п.7 ч.3 ст.38 Закону України „Про систему гарантування вкладі фізичних осіб", ґрунтуються висновки посадових осіб Фонду про нікчемність правочину, укладеного позивачкою та ПАТ „Дельта Банк" (Договір № 005-18513-120215 банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Миколая" у гривнях від 12.02.2015р..

З урахуванням вимог наведених законодавчих норм для формування висновків про нікчемність вищезазначеного правочину необхідно встановити, що його умови передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що безпосередньо умови договору № 005-18513-120215 з Додатковою угодою № 1 від 16 лютого 2015 року , в момент їх укладення відповідали вимогам чинного законодавства, зокрема, передбачали можливість зарахування коштів на рахунок вкладника (позивача) шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента. Жодних переваг чи пільг в результаті укладення зазначеного договору позивачці надано не було.

Згідно положень ст.228 ЦК України, яка послугувала правовою основою для визнання вищенаведеного правочину нікчемним, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Аналізуючи наведену законодавчу норму, а також виходячи із даних зафіксованих в протоколі засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ „Дельта Банк", яким позивачу повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у гривнях № 005-18513-120215 від 12.02.2015 р., суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованих висновків, що в даному випадку посадові особи Фонду наполягають на недодержанні вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, оскільки вести мову про незаконне заволодіння майном держави внаслідок укладення такого правочину передчасно.

Разом з тим, в даному випадку, такий правочин підлягає визнанню недійсним судом. Крім того, обов'язковою умовою має бути встановлення умислу сторін на вчинення правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державним органом, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, тому незаконне отримання коштів за рахунок Фонду підпадає під дію ч.3 ст.228 ЦК України і такий правочин підлягає визнанню недійсним за рішенням суду.

Так, судами попередніх інстанцій увстановлено, що відповідачами під час судового розгляду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження висновків щодо визнання правочинів нікчемними, в тому числі, звернення до суду із позовом про визнання договорів недійсними, наявності злочинного мотиву дій, який в свою чергу, може бути підтверджений вироком суду, який набрав законної сили.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що по особовому рахунку позивачки (депозитному вкладу) нараховувалися відсотки, частина яких, а саме, 1462,46 грн. була виплачена ОСОБА_2 30 жовтня 2015 року відповідно до заяви на виплату переказу. Також по депозитному вкладу нараховувалися та сплачувалися до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Виходячи з наведеного своїми діями банк та уповноважена особа Фонду підтвердили правомірність та законність укладення договору №005-18513-120215, перерахування коштів з поточного рахунку фізичної особи ОСОБА_7 та зарахування цих коштів на вкладний (депозитний) рахунок позивача.

Пр цьому, повідомивши позивача про нікчемність правочину, посадовими особами Фонду не були застосовані наслідки нікчемності правочину.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В свою чергу, в даному випадку грошові кошти залишаються на депозитному рахунку позивача, що підтверджується виписками по угоді .

Тобто, в даному випадку слід застосовувати положення ст.204 ЦК України, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, або відсутні встановлені законом підстави нікчемності.

Як вірно вказано судами уповноваженою особою Фонду не доведено, що укладений з ОСОБА_2 правочин носить ознаки нікчемності в розумінні ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI, або визнаний недійсним в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що рішення про визнання укладеного правочину нікчемним є обґрунтованими.

Відповідно пункту 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 за № 14 (далі по тексту - Положення № 14) протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Виходячи з вищенаведених законодавчих норм колегія суддів вважає вірними висновки судів першої та апеляційної інстанції, що уповноважена особа Фонду повинна включити позивача (Договір №005-18513-120215 банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Миколая" у гривнях від 12 лютого 2015 року) до переліку вкладників публічного акціонерного товариства „Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировичазалишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: