Справа № 183/2099/16
Суддя: Парфьонов Д. О.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/2099/16
№ 2-а/183/87/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Нагорної О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Картавенка Олександра Віталійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся з даним позовом, в якому просив скасувати Постанову серії ПС2 № 886827 від 03 квітня 2016 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850,00 гривень та закрити провадження по справі, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Свою позовну вимогу мотивує тим, що правила дорожнього руху він не порушував, постанова по справі винесена неправомірно, при її винесенні не з`ясовані і не доведені обставини адміністративного проступку, обставини викладені в постанові не відповідають дійсним обставинам справи, вимогам закону та порушують його права.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити Пояснив, що 03 квітня 2016 року о 23 год.12 хв. він, керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер ВХ 3456ВА, дотримуючись Правил дорожнього руху України (Надалі - ПДР України) та з огляду на зелений сигнал світлофору, встановленого на перехресті проспекту Слобожанського з вулицею Байкальською в м. Дніпропетровську виїхав на перехрестя та перетнув його. Приблизно через кілометр руху по дорозі його зупинили працівники патрульної поліції, серед яких був рядовий поліції Картавенко Олександр Віталійович, який почав звинувачувати позивача у тому, що він проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3.(е) ПДР України. Вказує, що норм закону не порушував, оскільки дотримувався ПДР України. Вказав на те, що можливо під час перетину перехрестя сигнал світлофору міг змінитися на жовтий, однак він цього не бачив, оскільки керував транспортним засобом на виїздив на перехрестя під зелений сигнал. Зазначив, що інспектор патрульної поліції не залучив осіб у якості свідків, які знаходилися неподалік, оскільки позивач був зупинений у людному місці і у інспектора патрульної поліції була можливість залучити свідків, які б підтвердили або спростували факт адміністративного правопорушення. Крім того, з метою захисту своїх прав та через неправомірні дії відповідача він звернувся до фахівця у галузі права, який надав йому юридичну допомогу на суму 500,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Зазначив, що відповідачем позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що відносно позивача необґрунтовано винесено постанову про адміністративне правопорушення, фактично відмовлено у можливості захисту своїх інтересів, позивач відчув абсолютну безпомічність перед посадовими особами органів державної влади, що підірвало у позивача віру у можливість захисту своїх інтересів правовими методами. Позивач був змушений витрачати час на складання документів, звернення до суду, участь у судових засіданнях, зірвалися життєві плані, він нервував, уся ситуація є для позивача стресовою, внаслідок чого моральну шкоду оцінює у розмірі 1 000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що позивач в позові спотворює дійсні обставини справи з метою ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Зазначила, що наявними матеріалами підтверджується, що позивач проїхав перехрестя просп. Слобожанський та вул. Байкальська в м. Дніпропетровську на заборонений червоний сигнал світлофора, після чого відповідачем правомірно та обґрунтовано складено постанову у справі про адміністративне правопорушення. Відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме проїзд позивачем на заборонний сигнал світлофора. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог ПДР України, до позивача правомірно застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 886827 від 03 квітня 2016 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395. Інспектором патрульної поліції винесено постанову згідно ст. 258 КУпАП, ст. 33 КУпАП, встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем відповідачу не надавалось. З правопорушенням позивач був згоден, про що свідчать його підписи у постанові серії ПС2 № 886827. Щодо відшкодування моральної шкоди вказала, що позивачем не доведено той факт, яких саме страждань і втрат йому було завдано, та не надано належних доказів на підтвердження розміру та виду моральної шкоди.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення учасників адміністративного процесу, суд вважає адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст.122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно пп.«е» п.8.7.3 Правил дорожнього руху України, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2016 року інспектором патрульної поліції 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Картавенком Олександром Віталійовичем (далі - відповідачем) винесено постанову серії ПС2 № 886827, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 ПДР України, притягнуто його до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425,00 гривень.

Згідно означеної постанови, 03 квітня 2016 року о 23 год. 12 хв. в м. Дніпропетровську по просп. Слобожанському, 88, ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 проїхав перехрестя просп. Слобожанського та вул. Байкальської на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги пункту 8.7.3 «е» ПДР України.

Так, ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Ст. 251 КУпАП передбачає, що Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наведених в позові аргументів щодо відсутності самого факту адміністративного правопорушення, сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, без обґрунтування її доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

До того-ж, як вбачається з дослідженого в судовому засіданні відеозапису розмови співробітників патрульної поліції із позивачем, здійсненого відповідачем під час складання оскаржуваної Постанови, позивач не визнавав правопорушення, наполягав на наданні інспектором доказів на підтвердження вчинення правопорушення, здійснив підпис про отримання Постанови, висловлюючи проти неї заперечення, які не відображені в Постанові та яким не надано оцінки під час її складання.

Крім того, не містить надана суду Постанова і посилання на дослідження відповідачем обтяжуючих чи пом`якшуючих відповідальність особи обставин, які повинні бути враховані органом, уповноваженим розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів спростування позовних вимог позивача, позовні вимоги про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, законними, тому суд дійшов до висновку про їх задоволення. Крім того, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень до судового засідання не надано переконливих доказів правомірності свого рішення в частині призначеного адміністративного стягнення, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Разом з тим, вимоги позивача щодо закриття провадження в адміністративній справі та призупинення виконання постанови по справі задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 162 КАС України, ці повноваження не входять до компетенції адміністративного суду при вирішенні справи по суті.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачем не надано суду достатніх та допустимих доказів завдання моральної шкоди діями позивача, порушення звичайного устрою життя позивача, душевних страждань, фізичного болю та конкретних наслідків, спричинених діями відповідача. Крім того, як свідчить досліджений відеозапис, позивачу роз`яснено під час складання постанови порядок її оскарження, внаслідок чого позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Розглядаючи вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги під час складання позовної заяви, суд виходить з положень ст.90, ч.1 ст.94 КАС України, наявності в матеріалах справи доказів, які підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу та надання фахівцем у галузі права позивачу послуг, пов`язаних із складанням адміністративного позову на суму 500,00 грн. /а.с.6, 7, 8, 9/, внаслідок чого, означені судові витрати підлягають стягненню на користь позивача з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 71, 99, 100, 158, 160 - 163 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Картавенка Олександра Віталійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 886827 від 03 квітня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425 гривень.

В решті адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Постанова суду у відповідності до ч.2 ст.171-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова в повному обсязі складена 01 липня 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов