Справа № 813/3784/13-а
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2016 р. м. Київ К/800/10161/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки М.О.,
при секретарі:Слободян О.М.,
за участю: представника позивача - Петруньок С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -
в с т а н о в и л а:
Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2015 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 4941297 (чотири мільйони дев'ятсот сорок одну тисячу двісті дев'яносто сім) грн. 00 коп. та пеню в розмірі 28411 (двадцять вісім тисяч чотириста одинадцять) грн. 90 коп.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції, публічне акціонерне товариства «ДТЕК Західенерго» звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік, поданому Львівському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2012 році становила 7292 особи, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 292 особи, при цьому середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів - 219 осіб.

У зв'язку з невиконанням нормативу створення робочих місць для інвалідів у кількості 73 та враховуючи розмір середньорічної заробітної плати на підприємстві 67689 грн., Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів нараховано штрафні санкції у сумі 4941297 грн., та у зв'язку із несплатою санкцій у встановлений законом строк нараховано пеню у розмірі 28411 грн. 90 коп.

Не погоджуючись із нарахуванням адміністративно-господарських санкцій та пені, відповідач оскаржив дії Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Так, частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що із 292 робочих місць для працевлаштування інвалідів як нормативу для відповідача середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів становила 219 осіб, при цьому публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» інформувало відповідача протягом 2012 року про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, а відтак - виконало свій обов'язок щодо створення робочих місць, при цьому обов'язок щодо пошуку працівників на такі вакансії законодавчо покладений саме на позивача, а не на підприємство.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України у постанові від 26 червня 2012 року №21-105а12, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

А суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність дій позивача, а відтак - безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року - скасувати.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2015 року у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачені статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: