Справа № 465/8058/15-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року № 876/2140/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду міста Львова від 23 лютого 2016 року в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

У грудні 2015 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача виконавчого комітету Миколаївської міської ради Львівської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 31.07.2015 року №81 «Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд автопричепів-кіосків в м. Миколаєві».

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 23 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 23.02.2016 року не погодилась позивач та оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт зазначає про порушення судом норм процесуального права при винесенні оскарженої постанови, про неповне з'ясування судом обставин справи, а відтак, вважає її такою, що підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що вказані в оскаржуваному рішенні виконкому адреси не співпадають із тими, які вказані у договорі про встановлення сервітуту від 20.12.2011 року. Виконавчий комітет Миколаївської міської ради чітко не визначив та не зафіксував в своєму рішенні кому з підприємців які тимчасові споруди належить демонтувати. Жодної оцінки вказаним договорам як підставі розміщення позивачем тимчасових споруд суд не надав, в той час, коли ці договори в частині обов'язків позивача виконуються по сьогодні і таке виконання без жодних застережень приймається відповідачем. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив питання про те, чи оскаржене рішення виконкому забезпечує баланс інтересів, з врахуванням того, що мешканці міста просять не демонтовувати торгові точки з хлібобулочними виробами.

За наслідками апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 31.07.2015 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Львівської області прийнято рішення №81 «Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд автопричепів-кіосків в м. Миколаєві», яким зобов'язано ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлені тимчасові споруди, які розміщені по: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7 і звільнити земельні ділянки на протязі 10 днів з дня офіційного попередження. Пунктом 4 цього рішення також передбачено, що у разі невиконання власниками тимчасових споруд вимог щодо добровільного демонтажу вищевказаних ТС, демонтаж провести силами МКП «ЖКУ» відповідально до Порядку звільнення земельних ділянок, зайнятих малими архітектурними формами без правових підстав для їх розміщення (а.с. 59).

З матеріалів справи також видно, що 20.12.2011 року між Миколаївською міською радою Львівської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договори встановлення особистого строкового сервітуту, відносно земельних ділянок, кожна з яких площею по 0,0004 га., цільове призначення «розташування пересувної малої архітектурної форми - автопричепу кіоску з продажу хлібо-булочних виробів», розташованих в м.Миколаєві, відповідно: АДРЕСА_6, АДРЕСА_8, АДРЕСА_9, АДРЕСА_10. Цими договорами встановлювався строковий особистий сервітут строком до 29.07.2013 року (а.с. 9-24).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до частин 1, 4 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п.2.1 та п.2.16 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди. Паспорт прив'язки підлягає реєстрації в журналі реєстрації паспортів прив'язки або електронному журналі органом, який його видав, з подальшим внесенням інформації про тимчасової споруди до містобудівного кадастру.

Пунктами 2.30 та 2.31 Порядку передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення ТС, така ТС підлягає демонтажу. Розміщення ТС самовільно забороняється.

Судом першої інстанції вірно враховано, що у позивача ФОП ОСОБА_1 відсутні паспорти прив'язки на розглядувані тимчасові споруди (автопричепи-кіоски) в м. Миколаєві.

Також матеріалами справи підтверджується, що строк дії вказаних вище договорів встановлення особистого строкового сервітуту, відносно земельних ділянок площею по 0,0004 га., закінчився 29.07.2013 року. Про продовження дії цих договорів чи укладення нових - доказів у справі немає.

Крім цього, з матеріалів справи видно, що із вересня 2013 року Миколаївська міська ради неодноразово зверталась до ФОП ОСОБА_1 із письмовими вимогами щодо необхідності демонтажу автопричепів-кіосків та звільнення земельних ділянок (а.с. 67-69, 70).

Тому, являються безпідставними доводи апелянта про те, що вказані вище договори про встановлення сервітутів за 2011 рік діють по даний час.

Відносно доводів апелянта про те, що в оскарженому рішенні виконкому № 81 від 31.07.2015 року не конкретизовано які саме із наведених тимчасових споруд повинні демонтувати кожен із підприємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2, то суд апеляційної інстанції зазначає, що питання про приналежність конкретних ТС конкретним ФОП не являється спірним між учасниками відповідних правовідносин, тобто виконкомом Миколаївської міської ради, ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2. Питання добровільного чи примусового демонтажу ТС зазначених в рішенні виконкому № 81 від 31.07.2015 року стосується виконання цього рішення.

Суд апеляційної інстанції також вважає безпідставним покликання апелянта на те, що спірне рішення виконкому не відповідає вимогам пропорційності, оскільки у справі відсутні і позивачем не надано доказів того, що оскаржене рішення виконкому порушує необхідний баланс між несприятливими наслідками для інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду від 23.02.2016 року винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Франківського районного суду міста Львова від 23 лютого 2016 року в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 24.06.2016 року.