Справа № 758/11259/15-а
Суддя: Ларіонова Н. М.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі Ткаченко І.І., Калашніковій Л.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Дюді Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої суми одноразової грошової допомоги, -
В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2015 року позивач звернувся до районного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати відмову командира військової частини НОМЕР_1 оформлену листом від 23.04.2015 р. №222/4/526 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» протиправною. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової сої допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», у розмірі 286750 грн.

01 грудня 2015 року Київським апеляційним адміністративним судом винесено ухвалу, якою ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі скасовано, а матеріали за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій суб*єкта владних повноважень та стягнення недоплдаченої суми одноразової грошової допомоги направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги мотивував тим, що 27 березня 2015 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із вимогою про виплату одноразової грошової допомоги відповідні до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і мати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та дальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у зв`язку з отриманням, ним 1 (першої) групи інвалідності.За результатами розгляду зазначеного вище звернення, командир військової частини відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, про що було повідомлено письмово, листом від 23.04.2015 №222/4/526.Вважає зазначену вище відмову командира військовоїчастини А05І5 незаконною.Стверджує, що право на виплату позивачу одноразової грошової допомоги не залежить від його звільнення, а тому посилання командира військової частини НОМЕР_1 на дату його звільнення, як на день виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги є незаконними та суперечить Порядку.Посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 прийнятої відповідно до пункту 2 статті 16 2 та пункту 9 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою визначено порядок та механізм реалізації прав громадян. Відповідно до пункт1 статті 16 Закону «Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання». Позивач вказує на те, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі- встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової внаслідок причин, із вищезазначених причин. А тому, стверджує, що йому повинна бути здійснена виплоатаодноразової грошової допомоги, як особі якій встановлено інвалідність після її звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби є виплатою яка гарантована державою.Встановлення факту інвалідності,позивач, підтверджуєє довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, Серія АВ №0071523 у якій вказано що 14.11.2013р . комісія провела огляд позивач та встановила йому групу інвалідності перша «Б». Причиною інвалідності - захворіння, що, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. Інвалідність встановлено позивачу довічно. А тому, вважає, що дана довідка є законною підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Позивач посилається на підпункт б пункту 1 статті 16" Законуяк на підставу, йому, як інваліду першої групи, який отримав інвалідність після звільнення військової служби у наслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Оскільки, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2013 році був встановлений України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012 р. № 5515-VІ тадень встановлення позивачу першої групи інвалідності (14.11.2013 року) складав 1147 грн. А тому, вважає, що розмір одноразової грошової допомоги що підлягає виплаті позивачу 286750 грн. 00 коп. Згідно пункту 1 статті 164 Закону визначено, що «Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.».Зазначений перелік випадків є вичерпним, позивачем не скоєно вчинків визначених пунктом 1 статті164Закону, а тому вважає відмову командира військової частини НОМЕР_1 у виплаті одноразової допомоги без посилання на вимоги Закону незаконною.Пункт 6 статті 163 Закону визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України. Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530 затверджено «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей». Вказаним Положенням встановлено, що призначення, фінансування та виплати одноразової грошової допомоги у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частинах визначається наказом командира військової частини НОМЕР_1 .Вважає, що командир військової частини НОМЕР_1 є посадовою особою, яка відповідно до Закону зобов`язана призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що він має право на виплату йому одноразової грошової допомоги саме за цією постановою КМУ від 25.12.2013 р. № 975. Після оголошення перерви в судове засідання не з`явився, просив розглядати справи за його відсутності та надав письмовий відзив на заперечення відповідача, посилаючись, що посилання відповідача на відсутність порядку, який є підзаконним нормативним актом, не може бути підставою для позбавлення його права на одноразову грошову допомогу виплата якої гарантована Конституцією України та статтями 16, 16.1, 16.2, 16.3, 16.4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Стверджує, що довідки про визнання позивача інвалідом та встановлення групи інвалідності йому, приймалися уповноваженим органом, а саме медико-соціальною експертною комісією, яка діє відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317 та нормативних актів міністерства охорони здоров`я, а саме відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 N 561 «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності». Вказує, що довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 10ААА №772426 від 10.11.2011 року втратила свою чинність 01.12.2013 року, а довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія АВ № 0071523 від 14.11.2013 року є єдиними чиним документом згідно з яким позивачу встановлено першу групу інвалідності довічно та на підставі якого і надаються пільги як інваліду. Вказує, що довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія АВ № 0071523 від 14.11.2013 року видана пізніше та термін її дії є необмежений.Наполягає, що саме довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія АВ № 0071523 від 14.11.2013 року є належним доказом того, що позивачявляється інвалідом та має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає заперечення відповідача необґрунтованими, такими що суперечать обставинам справи та вимогам закону, а його право отримати одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» беззаперечним та повністю доведеним.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, подавши письмові заперечення, мотивуючи таким. До звільнення з військової служби позивач перебував на посаді заступника начальника служби військової частини НОМЕР_1 .Позивач був звільнений з військової служби наказом Міністра оборони України № 056Р від 03.09.2001.На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що факт встановлення йому інвалідності підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія АВ № 0071523 із зазначенням дати - 14.11.2013 року.Разом з тим, зазначена довідка, яка була надана позивачем підтверджує лише факт повторного його огляду медико-соціальноюекспертною комісією як інваліда та яка підтверджує встановлену раніше позивачу інвалідність.Послався на ст. 70 КАС України, та стверджує, що зазначена довідка не може розглядатись судом як належний доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування та підтвердження дійсної дати встановлення інвалідності позивачу.Водночас позивачем було надано до суду довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 10ААА №772426. Відповідно до вказаної довідки при первинному огляді позивачу встановлена перша «Б» група інвалідності з 10.11.2011 року. А тому, саме з 10.11.2011 позивачу була встановлена перша «Б» група інвалідності, а не з 14.11.2013, як він зазначає у своєму адміністративному позові до військової частини НОМЕР_1 . Це також підтверджується копією посвідчення інваліда війни від 25.11.2011, серія НОМЕР_2 , яке було долучене до адміністративного позову самим позивачем.Окрім цього, позивач як у своїй заяві від 27.03.2015 до військової частини НОМЕР_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги, так і в адміністративному позові від 14.07.2015 посилається на Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок № 975) та вважає, що саме відповідно до зазначеного порядку і в розмірах, які передбачені ним йому повинно здійснюватися нарахування та виплата одноразової грошової допомоги. Представник відповідача вказує на те, що Порядок № 975 був затверджений постановою Кабінету Міністрів України лише25.12.2013 року, яка набрала чинності 24.01.2014року (з дня набрання чинності Законом України від 4 липня 2012 р. N 5040Л/І «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», Офіційний вісник України, 2014, N 6 (24.01.2014), ст. 161, Урядовий кур`єр, 2014, 01, 29.01.2014 N 17). Тобто, застосування положень Порядку №975 можливе лише з 24.01.2014.Враховуючи те, що інвалідність позивачу була встановлена 10.11.2011 року, а Порядок №975 був затверджений 25.12.2013 та набрав чинності лише 24.01.2014 року, тобто після встановлення інвалідності позивачу.Відповідно до вимог пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 особам, які до набрання чинності Порядку № 975, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, така допомога, що не була призначена, призначається в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 чітко визначає, що положення Порядку № 975 застосовується лише до тих випадків, коли право на виплату одноразової грошової допомоги виникло після набрання нею чинності.А тому, представник стверджує, що у командування військової частини НОМЕР_1 відсутні правові підстави для прийняття рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975. Позивач просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку № 975 у розмірі 286750,00 грн. та здійснює відповідні обрахунки.Проте, обґрунтування конкретного розміру суми в порядку адміністративного провадження можливе лише у випадку стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю, що не є предметом даного спору.В даному випадку розглядається спір про правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, а не стягнення конкретного розміру завданих збитків.Більше того, розгляд питання про відмову чи призначення, а також виплату одноразової грошової допомоги здійснюється уповноваженим органом.Разом з тим, у своїх позовних вимогах позивач в супереч положенням частини четвертої статті 105 КАС України просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 конкретний розмір одноразової -грошової допомоги, а саме: 286750,00 грн., чим на власний розсуд підмінює суд на уповноважений орган щодо прийняття рішення повиплаті одноразової грошової допомоги. Зі змісту адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2016 вбачається недостатність повідомлених позивачем обставин, зокрема, щодо дійсної дати встановлення групи інвалідності та правових підстав отримання одноразової грошової допомоги.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Статтею 9 цього Кодексу, зокрема визначено, що суд при вирішенні справи керується і принципом законності. Частиною 4 цієї статті, зокрема відзначається принцип ієрархічності нормативно-правових актів. Так, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародного договору чи іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, що має вищу правову силу.

Відповідно до вимог ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено перелік обставин, які підлягають перевірці з боку суду у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Судом установлено, що позивач проходив військову службу посаді заступника начальника служби військової частини, та був звільнений у запас наказом МО України від 03 вересня 2001 року № 056Р за пунктом 65 підпункт "В" (за станом здоров*я) з правом носіння військової форми одягу.

Як вбачається з наданих документів, 23.04.2015 р. за вих.№ 222/4/526 позивачу відповідачем була видана відповідь, стосовно розглянутого його звернення щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і мати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та дальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у зв`язку із встановленням під час повторного огляду першої групи інвалідності з 15.11.2013 року, внаслідок захворювання, пов*язаного з виконанням обов*язків військової служби.

У своїй заяві позивач зазначає, що встановлення йому групи інвалідності підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія АВ № 0071523 із зазначенням дати - 14.11.2013 року.

Відповідно до статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
А тому, зазначена довідка, підтверджує лише факт повторного огляду медико-соціальною експертною комісією, позивача, як інваліда та яка підтверджує встановлену раніше позивачу інвалідність, та не може розглядатись судом як належний доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування та підтвердження дійсної дати встановлення інвалідності позивачу.

Так, позивачем було надано до суду довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 10ААА №772426. Відповідно до вказаної довідки при первинному огляді позивачу встановлена перша «Б» група інвалідності з 10.11.2011 року.А тому, слід вважати, що саме з цієї дати позивачу була встановлена перша «Б» група інвалідності, а не з 14.11.2013, що в свою чергу, підтверджується також копією посвідчення інваліда війни від 25.11.2011 року, серія НОМЕР_2 .

Слід зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діяла на день звільнення позивача з посади заступника начальника служби військової частини НОМЕР_1 та передбачала державне обов*язкове особисте страхування військовослужбовців.

Так, відповідно до ч. 1, підпункту 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який діяв на день звільнення позивача (03.09.2001 р.), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

Відповідно до ст. 162вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Окрім цього, позивач просить здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги, та посилається на Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975та вважає, що саме відповідно до зазначеного порядку і в розмірах, які передбачені ним йому повинно здійснюватися нарахування та виплата одноразової грошової допомоги.

Так, Порядок № 975 був затверджений постановою Кабінету Міністрів України лише 25.12.2013 року, яка набрала чинності 24.01.2014року (з дня набрання чинності Законом України від 4 липня 2012 р. N 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», а тому, застосування положень Порядку №975 можливе лише з 24.01.2014 року.

Враховуючи те, що інвалідність позивачу була встановлена 10.11.2011 року, а Порядок №975 був затверджений 25.12.2013 року та набрав чинності лише 24.01.2014 року, тобто після встановлення інвалідності позивачу.

Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

А тому, дія закону чи іншого нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їхправове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акту, а також необхідною умовою довіри до держави і права. Ніяких винятків щодо певних категорій суб`єктів права це правило не передбачає.

Відповідно до вимог пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 особам, які до набрання чинності Порядку № 975, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, така допомога, що не була призначена, призначається в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 чітко визначає, що положення Порядку № 975 застосовується лише до тих випадків, коли право на виплату одноразової грошової допомоги виникало після набрання нею чинності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин у командування військової частини НОМЕР_1 відсутні правові підстави для прийняття рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 975.

Також у своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку № 975 у розмірі 286750,00 грн. та здійснює відповідні обрахунки.

Проте, обґрунтування конкретного розміру суми в порядку адміністративного провадження можливе лише у випадку стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю, що не є предметом даного спору.

В даному випадку розглядається спір про правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, а не стягнення конкретного розміру завданих збитків.

Більше того, розгляд питання про відмову чи призначення, а також виплату одноразової грошової допомоги здійснюється уповноваженим органом.

Разом з тим, у своїх позовних вимогах позивач в супереч положенням частини четвертої статті 105 КАС України просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 конкретний розмір одноразової -грошової допомоги, а саме: 286750,00 грн., чим на власний розсуд -ідмінює суд на уповноважений орган щодо прийняття рішення по

виплаті одноразової грошової допомоги.

Також зі змісту адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2016 вбачається недостатність повідомлених позивачем обставин, зокрема, щодо дійсної дати встановлення групи інвалідності та правових підстав отримання одноразової грошової допомоги, що робить неможливим ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся у встановлений законом строк на оскарження дій відповідача щодо неправомірної відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, викладеної у відповіді від 23.04.2015 р. за вих.№ 222/4/526.

Суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що відповідачем в судовому засіданні доведена правомірність своїх дій щодо виданій позивачеві 23.04.2015 р. відмові про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки всі наведені у відповіді від 23.04.2015 р. доводи відповідають діючому законодавству та стосується тільки дати встановлення інвалідності позивачеві.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на обґрунтування своїх позивних вимог про те, що право на отримання ним одноразової грошової допомоги виникла 14.11.2013 року, оскільки ця дата засвідчує факт повторного проходження медичного огляду позивачем, та підтверджує раніше (10.11.2011 р.) встановлену групу інвалідності «Перша «Б».

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі має кожен, чиї права та свободи було порушено.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність порушень в діях відповідача щодо прав позивача, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не заснованими на законі, а відтак не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.94 КАС України понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору не підлягають стягненню, оскільки рішення постановлено не на користь позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.3, 19, 22, 55 Конституції України, ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», , керуючись ст.ст.2, 7-9, 11, 17-19, 51, 70-71, 94, 158-159, 160-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої суми одноразової грошової допомоги - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня отримання копії постанови в повному тексті.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Н. М. Ларіонова