Справа № 802/113/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/113/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

23 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю: секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

позивача: ОСОБА_2

представника відповідачів: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі УМВС України у Вінницькій області), Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ( далі ГУ Національної поліції у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник відповідачів підтримала апеляційну скаргу і просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне:

Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015 року, згідно з пунктами 10 та 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_2 було звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), з посади начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області.

Не погоджуючись з вищезазначеним наказом, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ прийнятий за відсутності всіх необхідних правових підстав та дотримання вимог Закону України "Про Національнк поліцію", а відтак підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 1 статті 8 Закон України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення № 114).

Пунктом 64 "г" Положення № 114 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015 чинної на день звільнення позивача) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів-при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Разом з тим, 07.11.2015 року втратив чинність Закон № 565-ХІІ, та набрав законної сили Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIІI (далі Закон №580-VIІI)

Так, відповідно до статті 1 Закону №580-VIІI, Національна поліція України (далі - поліція)- це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, ОСОБА_2 був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону і вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є його обов'язком.

При цьому, приписами пунктів 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Таким чином, Законом №580-VIІI передбачена альтернатива вибору для працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений пунктом 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.1992 року ОСОБА_2 прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України де працював на посадах середнього та старшого начальницького складу, а в лютому 2015 року призначений на посаду начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області.

04.11.2015 року ОСОБА_2, на імя т.в.о. начальника УМВС України у Вінницькій області, подано рапорт про звільнення з 06.11.2015 року з органів внутрішніх справ за п.64 з Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у звязку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції.

Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015 року, згідно з пунктами 10 та 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_2 було звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), з посади начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області.

Як пояснила представник відповідачів під час розгляду справи в відкритому судовому засіданні судом апеляційної інстанції, позивач був звільнений з органів внутрішніх справ, в зв'язку з тим, що не виявив бажання працювати у поліції, оскільки його заява про прийняття на службу до Національної поліції до відділу кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції України в Вінницькій області не надходила та в журналі вхідної кореспонденції не реєструвалась.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції під час розгляду даної справи, з метою з'ясування чи подавалась така заява позивачем, зобов'язував Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області надати суду журнал реєстрації вхідної кореспонденції проте, вказана вимога суду останнім не була виконана.

Також судом першої інстанції, в якості свідка був допитаний ОСОБА_4, що працює у відділі кадрового забезпечення Оратівського відділення Гайсинського відділу ГУ Нацполіції у Вінницькій області який показав суду, що не був особисто присутній при написанні заяви ОСОБА_2 про перехід на службу до поліції, проте йому відомо, що такі заяви не писали лише 7 осіб, які перебували на посадах, що скорочувались, посада, яку обіймав позивач скороченню не підлягала.

Представник відповідачів під час розгляду справи в відкритому судовому засіданні судом апеляційної інстанції наголошувала на тому, що показання свідка ОСОБА_4 не можуть бути доказом того, що позивач виявив бажання після звільнення з органів міліції, працювати в поліції. При цьому вона не змогла надати жодного пояснення з приводу того, з яких підстав ОСОБА_2 було відмовлено у звільненні його з органів внутрішніх справ за п.64 з Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, в зв'язку з переходом на службу до Національної поліції, про що свідчить резолюція т.в.о. начальника УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 "заперечую, звільнити за скороченням штатів" на рапорті поданому позивачем 04.11.2015 року.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (частина 6 статті 71 КАС України).

Таким чином, на підставі доказів наданих позивачем, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач у передбачений законом термін виявив згоду на проходження служби в поліції, що відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим Законом вимогам.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції передбачені статтею 49 Закону України Про Національну поліцію, відповідно до якої на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до статті 50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 61 Закону України "Про національну поліцію" визначено обмеження, пов'язані зі службою в поліції.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач до звільнення проходив службу на посаді начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 23 роки 03 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 10 місяців 13 днів. Не має стягнень по службі, є учасником бойових дій.

Таким чином, позивач має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені діючим законодавством України.

Однак, з моменту опублікування Закону України "Про Національну поліцію" (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (06.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам до поліцейського у порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позивача про скасування наказу начальника УМВС України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_2 у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), з посади начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області та зобов'язання зобов'язання ГУ Національної поліції у Вінницькій області вирішити питання щодо прйняття позивача на службу до Національної поліції відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»

Щодо тверджень відповідача ГУ Національної поліції у Вінницькій області про те, що судом першої інстанції безпідставно зобов'язано одного суб'єкта владних повноважень ГУ Національної поліції у Вінницькій області вирішити питання щодо прийому на службу до іншого суб'єкта владних повноважень Національної поліції, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства, саме до повноважень ГУ Національної поліції у Вінницькій області відноситься вирішення питання щодо прийняття осіб на службу до Національної поліції та зайняття ними посад, у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію».

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів відповідачів про те, що строк звернення до суду за захистом своїх прав позивачу слід рахувати з 06.11.2015 року, тобто з дня, коли останній отримав оскаржуваний наказ про звільнення, а відтак судом першої інстанції без законних на те підстав ухвалою від 17.02.2016 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо поважності причин пропуску вказаного строку, оскільки як вірно зазначено судом, рапорт позивача стосувався не лише його звільнення, а й послідуючих дій, пов'язаних із прйняттям його на службу до Національної поліції, а тому він очікував вирішення всіх вимог, відображених в рапорті, і як встановлено з матеріалів справи про результати розгляду та зміст наказу він дізнався лише з відповіді, що отримав 2.01.2016 року.

Що стосується тверджень відповідачів про необгрунтованість відмови суду про відвід головуючого судді то апеляційний суд вважає, що ними не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.70 КАС України щодо наявності прямої чи опосередкованої заінтересованості судді Вінницького окружного адміністративного суду Віятик Н.В. в результаті розгляду даної справи, а їх посилання на нібито упередженість цієї судді при розгляді даної справи ґрунтується виключно на їх суб'єктивних припущеннях та будь-якими доказами не підтверджуються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 198, статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 02 липня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7