Справа № 821/516/16
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/516/16
14 год. 25 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю.,

за участю:

представників позивача: Мозгового А.В., Довбиш Г.В., Загорулька Є.А., Корінь Н.І.,

представника відповідача: Кравченка П.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" (позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (відповідач), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області:

- № 22 від 05.04.16 про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в частині суми 5724184 грн. 35 коп.;

- № від 05.04.2016 про завищення від'ємного значення ПДВ на суму 2601994грн.;

- № від 05.04.2016 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 47155 грн. 19 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 12128 грн. 80 коп.;

- № від 05.04.2016 про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в частині 9302,12 грн. штрафу;

- № від 05.04.2016 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом, в частині суми 77605 грн. 90 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 119107 грн. 35 коп.;

- № від 06.04.2016 про застосування штрафних санкцій в сумі 510 грн.

Позивач стверджує про те, що при проведенні перевірки фіскальною службою не з'ясовано усіх фактичних обставин здійснення позивачем господарських операцій, суб'єктивно та односторонньо досліджено первинні документи, що підтверджують придбання товару, невірно застосовано до спірних правовідносин норми чинного законодавства, що призвело до помилкових висновків та визначення позивачу грошових зобов'язань.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених в таких письмових запереченнях. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Грін Тім" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, за наслідками якої складено акт від 16.03.2016 №19/21-22-22-01/37249019 (далі -акт перевірки). При проведені перевірки було виявлено порушення позивачем:

- пп. 44.1 ст.44, п. 135.1, пп.135.5.1, пп. 135.5.4, пп. 135.5.5, пп. 135.5.13, пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.1.1 п. 138.1, пп. 138.10.2, пп. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 146.13 ст. 146, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), в результаті чого завищено за 2014р. від'ємне значення з податку на прибуток на суму 5917916 грн.;

- п.187.1 ст.187, п.180.2 ст.180, пп. 192.1.1 п.192.1 ст.192, п.44.1 ст.44, п. 185.1 ст.185, п. 188.1 ст.188, п.192.2 ст.192, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201,6, п.201.10 ст.201, абзац "в" п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 287090 грн., у тому числі за грудень 2014 року на суму 536382 грн.;

- п.187.1 ст.187, п.180.2 ст.180, пп.192.1.1 п.192.1 ст.192, п. 44.1 ст.44, п. 185.1 ст.185, п. 188.1 ст.188, п.192.2 ст.192, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201,6, п.201.10 ст.201, абзац "в" п. 198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду (р. 24 Декларації) на загальну суму 2752837 грн., у тому чому за грудень 2014 року на суму 2752837 грн.;

- пп. 164.2.11, пп. "е" 164.2.17 та пп. 164.2.19, п. 164.2 та п. 164.5 ст. 164, п.167.1 ст.167 та пп. 177.8 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством ТОВ "Грін Тім" занижено податкове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 206 303,43 грн., в т.ч. за 2013 рік в сумі 120845 грн. 34 коп. та за 2014 рік в сумі 85 458 грн. 09 коп.;

- ст. 51 Податкового кодексу України, підприємством допущено неподання відомостей про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків;

- п. 2.11 ст.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердж. Постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004, а саме: подання до бухгалтерії авансових звітів без підтверджуючих документів на суму 11135 грн.12 коп.;

- п. 160.2 ст. 160 ПКУ, не нарахування податку з доходів нерезидентів з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності на суму 47155 грн. 19 коп., та інші порушення.

Акт підписано позивачем із запереченнями, які були розглянуті ГУ ДФС у Херсонській області, скорегована сума завищеного від'ємного значення залишку від'ємного значення по ПДВ до 2601994 грн. та скасований нарахований податок на додану вартість.

За висновками акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області 05.04.16 були прийняті податкові повідомлення рішення:

- № 22 про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 5917916 грн.;

- № про зменшення суми від'ємного значення ПДВ на 2601994грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 47155 грн. 19 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 12128 грн. 80 коп.;

- № про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 11135 грн. 12 коп.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом, на 206303 грн. 43 коп. та застосування штрафу в сумі 151281 грн. 73 коп.;

- № від 06.04.2016 про застосування штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб на суму 510грн.

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся з позовом до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

1. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 05.04.2016 № 22, яке позивач оскаржує частково, а саме в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 5724184,35грн.

Виявлене перевіркою завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування сформувалось внаслідок заниження валових доходів та завищення валових витрат. Перевіркою повноти визначення валового доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування встановлено його заниження товариством на загальну суму 193731 грн., в тому числі за 4-квартал на 3182 грн., за 2013 рік на 13551 грн., за 2014 рік на 176998 грн. Дані порушення позивач не оскаржує.

При перевірці повноти визначення валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період 01.10.12 - 31.12.14 встановлено їх завищення на суму 5740917 грн. за 2014 рік, з чим позивач не погоджується. Так, фіскальною службою було виявлено, що ТОВ "Грін Тім" в порушення п. 44.1 ст. 44, пп. 138.1.1, п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст.188, п. 198.2 п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.6, 201.10 ст.201 Податкового Кодексу України завищено собівартість товарів за рахунок витрат, по придбаним у 2014 році в сумі 4 607 871,52 грн. товарам у ТОВ "Агрофірма Харківська". Між позивачем та ТОВ "Агрофірма "Харківська" укладено договір поставки від 24.04.2014 № 2004/2014-О , виконуючи умови якого позивач придбавав картоплю, капусту протягом квітня-липня 2014 року на загальну суму 6729445 грн. 78 коп. (в т.ч. ПДВ 1121574 грн. 22 коп.). Перевіркою досліджено первинні документи (копії видаткових та податкових накладних за період квітень, травень, червень 2014 року), оформлені ТОВ "Агрофірма "Харківська" на адресу ТОВ "Грін Тім". Документи на транспортування продукції отриманої ТОВ "Грін Тім" від ТОВ "Агрофірма "Харківська" до перевірки платником не надано, з посиланням на те, що вони вилучені СУФР ГУ ДФС У Херсонській області, але в протоколі вилучення не зазначено вилучення товарно-транспортних накладних. Крім того, фіскальною службою було виявлено, що у видаткових накладних не вказано прізвище, ім'я, по батькові особи, що отримувала товар. Під час перевірки 22.02.2016 на підставі п.85.9 Податкового Кодексу України було надано запит до Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Херсонській області про надання копій вилучених первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ "Агрофірма "Харківська" за 2013 рік. У відповіді від 23.02.2016 зазначено, що Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Херсонській області не представляється можливим надати копії документів по проведеним взаємовідносинам між ТОВ "Агрофірма "Харківська" та ТОВ "Грін Тім", у зв'язку з перебуванням їх в Каховському міськрайоному суді Херсонської області по кримінальному провадженню №0000039 від 20.02.2015, за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ "Агрофірма "Харківська" за ознаками злочину, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.212 КК України.

Відповідач зазначає в акті перевірки, що в умовах укладеного договору ТОВ "Грін Тім" з ТОВ "Агрофірма Харківська" відсутні вимоги, які містилися в договорах позивача з іншими постачальниками, а саме - вимоги щодо ведення та надання на вимогу покупця "Польового журналу вирощування культур" встановленої покупцем форми, здійснення представниками покупця не рідше одного разу на тиждень відвідування земельних ділянок, на яких здійснюється вирощування овочів, надання протоколів дослідження якості продукції відповідною акредитованою лабораторією та інше. Крім того, не надано до перевірки відомості по технологічним аналізам лабораторії ТОВ "Грін Тім" з печаткою відділу якості ТОВ "Грін Тім", в якій зазначаються: дата проведеного технологічного аналізу, найменування постачальника, найменування сировини, сорт сировини, а також номер технологічного аналізу, номер товарно-транспортної накладної, якісні показники товару, у тому числі: стандарт у відсотках, вміст землі у відсотках, нестандарт у відсотках.

Головне управління ДФС у Херсонській області в ході перевірки направлено запит про надання копій документів та їх документального підтвердження №271/10-21-22-04 від 19.02.2016 та №340/10-21- 22-04 від 29.02.2016 по взаємовідносинам з ТОВ "Агрофірма Харківська". ТОВ "Грін Тім" листом від 26.02.2016 (вхідний №239/10 від 29.02.2016) та від 02.03.2016 (вхідний №263/10 від 03.03.2016) відмовлено в наданні копій документів, посилаючись на те, що вони знаходяться у вільному доступі у ревізорів в складі наданих первинних документів та надані під підпис під час проведення перевірки.

ГУ ДФС у Херсонській області послалось на вирок Каховського міського районного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року по справі № 658/4609/15-к (провадження № 1-кп/658/85/16) за кримінальним провадженням №00000039 за обвинуваченням директора ТОВ "Агрофірма Харківська" ОСОБА_8, з якого вбачається, що в період з 01.01.13 по 30.06.14 останній ухилився від сплати податку на додану вартість у значних розмірах. В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненому правопорушенні визнав в повному обсязі, розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати. Цивільний позов ОСОБА_8 визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення.

З урахуванням вищезазначеного, відповідачем було здійснено висновок про не підтвердження факту придбання товарів та готової продукції ТОВ "Грін Тім" у ТОВ "Агрофірма Харківська". Тобто, такі товари не постачалися та не реалізувалися підприємству за період квітень-липень 2014 року на загальну суму 5 607 871,52 грн., крім того ПДВ на загальну суму 1 121 574,26 грн., у зв'язку з чим, податкові накладні, видаткові накладні не мають юридичної сили первинних документів. І, як наслідок, ТОВ "Грін Тім" неправомірно формував регістри бухгалтерського обліку та податкову звітність на підставі отриманих таких первинних документів. Це порушення призвело до завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2014 рік на суму 4 607 871,52 грн., а також до завищення податкового кредиту на 121574 грн.

Позивач в позовній заяві не погоджується з доводами податкового органу про нереальність господарських операцій з таким постачальником як ТОВ "Агрофірма "Харківська" з підстав скоєння керівником даного платника податкового злочину, оскільки по взаємовідносинам з ТОВ "Агрофірма Харківська" позивачем виконані всі вимоги чинного законодавства, оформлені всі первинні документи, необхідні для ведення бухгалтерського та податкового обліку. Під час укладення господарських операцій контрагент позивача мав повну господарську правосуб'єктність - був зареєстрований в установленому законом порядку та був платником ПДВ. Податковий кредит по взаємовідносинам з вказаним контрагентом було сформовано на підставі податкових накладних, отриманих за результатами проведених товариством розрахунків, які оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства. Придбана сільгосппродукція використана у виробництві. Ненадання товарно-транспортних накладних, які не відносяться до первинних бухгалтерських документів, не є доказом фіктивності правочинів. Питання якості товару, його перевірки, контроль вирощування та інше відноситься до господарських питань і відповідач не наділений повноваженнями щодо участі в цих питаннях. Крім того, вирок суду, на думку позивача, свідчить про те, що керівник ТОВ "Агрофірма "Харківська" не вирощував сільгосппродукцію, а придбавав у невстановлених слідством осіб, тому незаконно відніс реалізацію придбаної продукції до власно виробленої та незаконно отримав пільгу по податку на додану вартість як сільгоспвиробник. У вироку суду підтверджено факт реалізації ТОВ "Агрофірма "Харківська" на користь позивача сільгосппродукції, а винні дії керівника вказаного контрагента полягають лише у маніпулюванні податковою звітністю, що не має відношення ні до факту постачання продукції, ні до реальності правочину. Позивач також звертає увагу суду на те, що на момент перевірки у позивача були документи, які підтверджували подальше використання придбаної у ТОВ "Агрофірма "Харківська" продукції, і зауважень до цих документів у фіскальної служби не було, порушень при формуванні валового доходу від подальшого продажу придбаної у ТОВ "Агрофірма "Харківська" продукції не виявлено.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України (в редакції станом на час здійснення операцій придбання продукції у ТОВ "Агрофірма Харківська") об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу. Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України встановлено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ст.138 ПК України). Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України). Наведені вище положення свідчать про те, що обов'язковою умовою віднесення витрат підприємства до складу валових є документальне підтвердження таких витрат та їх зв'язок з господарською діяльністю платника.

З огляду на те, що відповідач стверджував про те, що правочини між позивачем та ТОВ "Агрофірма Харківська" здійснені без мети настання реальних наслідків, судом досліджено факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним в акті платником податків та встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Норми Податкового Кодексу передбачають як підставу для невключення до витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових платіжних документів, а тому неможливість віднесення до витрат підприємства сум, що не підтверджені будь-якими документами взагалі. Однак, як встановлено судом, всі необхідні первинні бухгалтерські документи та документи податкового обліку були у позивача в наявності та надані для перевірки; договір, укладений між позивачем та вищевказаним контрагентами не був визнаний недійсним в установленому законодавством порядку. Позивач надав суду в підтвердження виконання укладеного договору на придбання продукції та подальшого її використання у виробничій діяльності копії первинних документів, які відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" фіксують факт здійснення господарської операції, а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні щодо подальшої реалізації продукції ТОВ "АТБ-Маркет", ТОВ ТВК "Львівхолод", ТОВ "Метро кеш енд кері Україна", ТОВ "Фоззі-Фуд", ТОВ "Еко".

Тому суд вважає висновок контролюючого органу про неможливість підтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами безпідставним.

Вирок Каховського міського районного суду Херсонської області від 13 січня 2016 року по справі № 658/4609/15-к (провадження № 1-кп/658/85/16) не є доказом нереальності поставки продукції позивачу, оскільки зі змісту вироку вбачається, що директор ТОВ "Агрофірма Харківська" ОСОБА_8 визнав свою провину в маніпулюванні податковою звітністю, а ні в тому, що операції продажу продукції позивачу виконувались тільки на папері, а ні в дійсності. Згідно вироку суду ОСОБА_8 незаконно обліковував придбану продукцію як власно вироблену, чим незаконно використав податкову пільгу з податку на додану вартість при продажу такої сільгосппродукції, ПДВ задекларував не у загальній декларації та не сплатив ПДВ до бюджету, а відніс ПДВ до спецдекларації, за якою розрахунки з бюджетом не провадяться. Якби погодитись з доводами ГУ ДФС, то при не здійсненні ТОВ "Агрофірма Харківська" операцій продажу товарів позивачу в реальності, а оформленні тільки на папері, не виник би не тільки податковий кредит з ПДВ, а також і податкові зобов'язання при подальшій реалізації, оскільки об'єктом оподаткування є реальні операції купівлі-продажу, поставки товарів тощо, в той же час зауважень до формування податкових зобов'язань позивача по операціям реалізації придбаної продукції у податкової інспекції немає.

Суд приймає до уваги, що ТОВ "Агрофірма Харківська" на час здійснення господарських операцій з позивачем було платником ПДВ, та належним чином зареєстрованим в ЄДР суб'єктом господарювання. ТОВ "Агрофірма Харківська" не перевірялось фіскальною службою, будь-який акт перевірки суду не наданий, неможливо визначити, які матеріальні та трудові ресурси воно мало, та чи могло здійснити операції придбання продукції та продажу її позивачу в кількості, яка зазначена в бухгалтерському та податковому обліках. Суд також погоджується з доводами позивача про те, що позивач та його контрагент є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом норм Податкового кодексу вони є окремими платниками податків. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст.228 Цивільного кодексу України та ст.ст.207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій. Суд вважає, що обов'язок доведення фактів порушення платником податків податкового законодавства покладається на податковий орган у спосіб проведення перевірки та оформлення її результатів шляхом складення акту, який є носієм доказової інформації та повинен містити усі відомості про виявлені порушення законодавства.

Доводи ГУ ДФС про те, що на перевірку не були надані товарно-транспортні накладні на підтвердження перевезення товарів від ТОВ "Агрофірма Харківська", як доказ фактичного проведення поставки продукції, суд вважає необґрунтованими, оскільки за умовами договору зобов'язання доставки продукції покладалось не на позивача, а на постачальника. ТТН є документом, призначеним для всіх учасників транспортного процесу для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. ТТН разом з дорожніми листами є основними документами на перевезення вантажів. Товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує факт придбання товарів, а є документом, що засвідчує факт перевезення. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників) та не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку витрат та податкового кредиту. Відповідач не спростував доводи позивача про те, що він не здійснював перевезення товарів, тому обов'язку оформляти ТТН у нього не було.

Що стосується доводів відповідача про відсутність у деяких видаткових накладних прізвища, ім'я, по батькові особи зі сторони ТОВ "Грін Тім", яка отримувала товар, то суд зазначає, що чинне законодавство не передбачає, що недоліки первинного документа вказують на відсутність господарської операції. Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Податковий кодекс України не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були б обов'язковими для підтвердження віднесення певних витрат до складу витрат у податковому обліку. Відтак, підлягають застосуванню загальні вимоги до первинного документу, які встановлені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 № 996 та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, вони можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниць виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, прізвище, ім'я та по-батькові, особи, яка отримує товар, не є обов'язковим реквізитом первинного документа. Та обставина, що в видаткових накладних не зазначено цих реквізитів, не позбавляє юридичної сили усього документа, та не є беззаперечною підставою для визнання документа неналежним доказом понесених витрат, оскільки зі змісту самої видаткової накладної видається за можливе ідентифікувати вчинену господарську операцію, крім того, позивач не заперечує факту отримання товарів його відповідальними особами.

На думку суду, відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та ТОВ "Агрофірма Харківська". Також, відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Друге порушення, яке, на думку фіскальної служби, вплинуло на завищення валових витрат, це порушення пп. 138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового Кодексу України, внаслідок якого ТОВ "Грін Тім" завищено адміністративні витрати за рахунок витрат по придбаним паливно-мастильним матеріалам (далі - ПММ) на загальну суму 79 131 грн. за 2014 рік, використання яких, не пов'язано з провадженням господарської діяльності (арк. 30 акту перевірки). Згідно п. 138.10.2 ст. 138 ПКУ передбачено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема: б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Перевіркою було встановлено, що протягом 2014 року працівниками підприємства отримувались ПММ шляхом використання смарт - карт підприємства у неробочий час та у інших географічних регіонах України (інші міста, області) за умовами відсутності оформлених згідно діючого законодавства відряджень працівників до вказаних регіонів. Згідно даних первинного обліку вибуття та прибуття транспортних засобів, що зареєстровано за ТОВ "Грін Тім", працівники підприємства придбавали ПММ, використання яких для виробничих потреб документально не підтверджено на загальну суму 475 231 грн., що в свою чергу свідчить про використання ПММ в інших цілях, не пов'язаних з провадженням господарської діяльності. У податковому обліку у 2014 році підприємством самостійно зменшені адміністративні витрати за рахунок витрат по ПММ лише на суму 396 101 грн. (без коригування у сторону зменшення сум податкового кредиту), при необхідному зменшенню їх у сумі 475 231 грн., різниця становить 79 131 грн. Таким чином за результатами перевірки встановлено завищення адміністративних витрат у 2014 році на суму 79 131 грн.

Позивач не згодний з виключенням із складу валових витрат суми 79131грн., мотивуючи тим, що придбані паливно-мастильні матеріали використовувались виключно в господарській діяльності, на підприємстві встановлено перелік посад, робота яких пов'язана з роз'їзним характером, працівники використовують службовий транспорт та заправляють паливом цей транспорт. Роз'їзний характер робіт передбачає виконання робіт на об'єктах, розташованих на значній відстані від місця розміщення організації, у зв'язку із поїздками не в робочий час від місця знаходження організації до місця роботи на об'єкті та назад, що складає не менше двох-трьох годин на добу. Позивач посилається на роз'яснення Мінфіну України у листі від 29.04.2005 № 31-03173-03-29/8103, відповідно до якого службові поїздки не вважаються відрядженнями, якщо на підприємстві визначений перелік посад і професій, робота на яких постійно проходить у дорозі і має роз'їзний (пересувний) характер (така норма встановлюється на підприємстві колективним договором, трудовим договором, контрактом між працівником і власником або іншим розпорядчим документом).

Відповідач заперечує проти позовних вимог в цій частин з підстав, аналогічних викладених в акті перевірки висновків.

Суд вважає висновки перевірки необґрунтованими, оскільки відсутність наказу про відрядження не є беззаперечним доказом того, що паливно-мастильні матеріали придбавались працівниками не при виконанні виробничих завдань. Службове відрядження - це поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства на визначений строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Службові поїздки працівників, робота яких має роз'їзний характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачено законодавством. В Україні немає законодавчого визначення поняття "Роз'їзний (пересувний) характер робіт". У цій частині керуються постановою Держкомпраці та Секретаріату ВЦРПС від 01.06.89 р. № 169/10-87, що продовжує діяти в Україні відповідно до постанови ВРУ від 12.09.91 р. № 1545-XII. Якщо працівник відповідно до посадової інструкції постійно працює поза місцем роботи, але в межах установленого робочого часу, то такі поїздки працівника слід вважати відрядженнями. Якщо ж робота, пов'язана з поїздками на значні відстані та поверненням до місця роботи в неробочий час, має постійний характер, роботодавець має право встановити такому працівнику роз'їзний характер роботи. За дні поїздок працівника до інших населених пунктів нараховують зарплату, добові не оплачуються. Перелік посад, робіт, професій працівників, робота яких здійснюється в дорозі або має роз'їзний характер, роботодавець установлює в колективному договорі або іншому локальному нормативному акті, при цьому роботодавець може (але не зобов'язаний) встановити надбавки до тарифних ставок (окладів) працівників, робота яких має роз'їзний характер. Що стосується витрат на придбання ПММ для проїзду до місця призначення та назад, а також іншими витратами, понесеними у зв'язку з перебуванням працівника поза місцем основної роботи, то для відшкодування витрат, пов'язаних з поїздками, працівник має заповнити та подати звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, форму якого затверджено наказом Міндоходів від 24.12.2013 р. № 845, і додати до нього відповідні підтверджуючі документи.

Позивач надав суду документальне підтвердження того, що службові поїздки працівників в інші населені пункти є роботою, що має роз'їзний (пересувний) характер, не є відрядженням, а саме: накази по підприємству "Про пересувний характер роботи", посадові інструкції менеджера зі збуту, водія автотранспортних засобів, договори найму (оренди) транспортного засобу, подорожні листи службового легкового автомобіля.

Доводи відповідача про те, що працівникам виплачувались добові, суд не приймає до уваги, як не підтверджені документально, в акті перевірки такі відомості відсутні. На підставі викладеного висновок про завищення валових витрат на суму 79131 грн. є необґрунтованим.

Також в акті перевірки (арк. акту 32, 33) фахівцями фіскальної служби вказано про порушення позивачем п. "а" пп. 138.10.6 п. 138.10 ст.138 Податкового Кодексу України, яка передбачає, що до складу інших витрат включаються: інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема:

а) суми коштів або вартість товарів, виконаних робіт, наданих послуг, добровільно перераховані (передані) протягом звітного року до Державного бюджету України або бюджетів місцевого самоврядування, до неприбуткових організацій, визначених у статті 157 цього розділу в розмірі, що не перевищує чотирьох відсотків оподатковуваного прибутку попереднього звітного року.

ГУ ДФС Херсонській області вказує, що підприємством завищено інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати на суму 37 181,83 грн. за рахунок віднесення до їх складу суми коштів, добровільно перерахованих до бюджетів місцевого самоврядування, у розмірі, що перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку попереднього звітного року. 29.12.2014 позивач перерахував грошові кошти у сумі 37 181,83 грн. на адресу Каховської міської ради за "Пайову участь у розвитку інфраструктури м. Каховки" згідно договору №22 від 04.11.2014, укладеного між Каховською міською радою та позивачем. Враховуючи те, що за даними бухгалтерського та податкового обліку результатам діяльності підприємства попереднього звітного 2013 року є збиток у сумі 52 645 511 грн., ТОВ "Грін Тім" неправомірно у 2014 році завищені витрати на суму 37 181,83 грн., за рахунок перерахування коштів до бюджету місцевого самоврядування, а саме Каховської міської ради.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, вказуючи на те, що згідно із ст. 40 Закону України №3038-У1 від 17.02.2011р. "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Розрахунок розміру коштів пайової участі у розвитку інфраструктури до договору № 22 від 04.11.14 виконано у зв'язку з будівництвом об'єкта "Реконструкція комплексу нежитлових виробничих приміщень ТОВ "Грін Тім" під овочесховище потужністю 200 тис. тон". Сплачені позивачем грошові кошти до міського бюджету не були перераховані добровільно, в якості благодійного внеску. Отже, витрати по сплаті пайового внеску стосуються господарської діяльності, оскільки, без здійснення вищезазначених витрат реконструкція виробничого приміщення була б не можливою.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що обов'язковість сплати пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту передбачена договором, укладеним забудовником з органом місцевого самоврядування відповідно до норм Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", не може кваліфікуватись як витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, і не можуть вважатись такими, що перераховуються добровільно до Державного бюджету України або бюджетів місцевого самоврядування як благодійні внески, їх сплата не залежить від збитковості або прибутковості платника, отже, ці витрати платника податку на сплату такого внеску враховуються у складі витрат в межах визначених статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Така правова позиція була висловлена в листах Державної фіскальної служби України від 19.10.2015 № 9707/К/99-99-19-02-02-14 та від 10.11.2015 N 10463/К/99-99-19-02-02-14.

Таким чином, суд вважає помилковими висновок ГУ ДФС у Херсонській області про завищення ТОВ "Грін Тім" валових витрат та відповідно від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 5 724 184,35 грн., тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області № 22 від 05.04.16 про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток скасовується в частині 5724184 грн. 35коп.

2. Щодо податкового повідомлення-рішення від 05.04.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 47155 грн. 19 коп. та застосовано штраф в сумі 12128 грн. 80 коп.

В акті перевірки (арк. акту 79-81) вказано, що ТОВ "Грін Тім" скоєно порушення п. 160.2 Податкового кодексу України, в результаті чого платником податку не нарахований податок з доходів нерезидентів з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності на загальну суму 47155,19 грн. в т.ч.: IV кв. 2012 р. у сумі 8540,18 грн.; -2013 р. у сумі 38615,01 грн. Відповідно до договору надання послуг № 7-06/13 від 07.06.13, укладеного позивачем з компанією "Вrown and Consultancy Servics", Польща, останнє надавало посередницькі послуги зі здачі в оренду об'єктів та земель сільсгоппризначення, які знаходяться у власності позивача. За що позивачем були сплачені кошти на загальну суму 20259 євро. Також позивачем був укладений договір № 0108/2012 від 0.08.12 з компанією "Fieles" Dithmarscher Kaltetechnik GmbH (Німеччина) про надання послуг навчання персоналу з технології зберігання овочів в розрізі аналізу всього технологічного процесу, а також оптимізації виробництва, за що позивачем були перераховані кошти 9500 євро. Податок в розмірі 15 відсотків від суми доходів нерезидентів із джерелом походження з України під час виплати не утримано.

Фіскальна служба зазначає, що відповідно до п. 103.2 ст. 103 Податкового кодексу України, застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування дозволяється тільки за умови надання нерезидентом документа, який підтверджує статус податкового резидента. Оригінал такої довідки з перекладом на українську мову приймається органом державної податкової служби за місцезнаходженням українського платника податку без здійснення процедури легалізації та проставлення апостиля.

На порушення п. 103. 4 ст. 103 Податкового кодексу України ТОВ "Грін Тім" в ході проведення перевірки не надано довідки щодо резиденства контрагентів компанії "Вrown and Consultancy Servics" (Польща), компанії "Fieles" Dithmarscher Kaltetechnik GmbH (Німеччина), таким чином, не підтверджено статус особи з постійним місцеперебуванням у Польщі та Німеччини для цілей застосування угод про уникнення подвійного оподаткування, що не дає право на пільгу згідно Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень (дата підписання 12.01.1993 р., дата ратифікації Україною 12.01.1993 р., дата набуття чинності для України 11.03.1994) та згідно Угоди між Україною і Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно (дата підписання 01.07.1995р., дата ратифікації Україною 22.11.1995 р., дата набуття чинності для України 04.10.1996 р.).

Відповідно до п. 160.1 ст. 160 Податкового кодексу України, доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема: й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення. Згідно п. 160.2 Податкового кодексу України, підприємством не утримано податок в розмірі 15 % від суми доходів нерезидента із джерелом їх походження з України під час такої виплати.

Перевіркою повноти визначення суми податку з доходу нерезидентів: компанії "Вrown and Consultancy Servics" (Польща) встановлено його заниження за період 01.10.2012 по 31.12.2014 всього за 2013 р. у сумі 32339,23 грн.; компанії "Fieles" Dithmarscher Kaltetechnik GmbH (Німеччина), встановлено його заниження за період 01.10.2012 по 31.12.2014 всього у сумі 14815,96 грн. в т.ч.: за IV кв. 2012 р. у сумі 8540,18 грн.; за 2013 р. у сумі 6275,78 грн.

Також встановлено ненадання позивачем додатків до податкової декларації з податку на прибуток підприємства, а саме: розрахунків (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України, які відображаються у таблиці 1 додатка ПН до рядка 17 декларації. Таким чином загальна сума грошового зобов'язання по податку на прибуток іноземних юридичних осіб становить 47155,19 грн.; за що був застосований штраф в сумі 11788,80 грн.; розмір штрафний санкцій за ненадання двох додатків ПН до рядку 17 Податкової декларації з податку на прибуток становить 340 грн.

Позивач стверджує про те, що не має обов'язку надавати довідку про статус резидентності отримувача доходів. Відповідач заперечує проти позову з підстав, аналогічних викладеним в акті перевірки.

Особливості оподаткування доходів нерезидентів визначено п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України. Згідно з п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 Кодексу доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку, за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей оподаткування визначено перелік доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України. Якщо резидент здійснює будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у п.п. 141.4.1 цього пункту, за ставкою у розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності (п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст.141 Кодексу). Отже, у разі виплати визначених п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст.141 Кодексу доходів нерезиденту, резидент, який здійснює таку виплату, виступає податковим агентом з нарахування, утримання та сплати цього податку.

Згідно п. 160.1 ст. 160 ПК України будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються, зокрема й інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, але до складу доходів не включаються доходи у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва). Обидві угоди з нерезидентами, зазначені в акті, передбачають надання послуг (послуги по навчанню персоналу, посередницькі послуги з укладання договорі), а тому виручка від надання таких послуг не повинна оподатковуватися податком з доходів нерезидента. Аналогічне роз'яснення наведено у листі ДФСУ від 25.09.2015р. N 20365/6/99-99-19-02-02-15. Таким чином, при виплаті позивачем доходів за виконані роботи/надані послуги нерезидентами, вони не підлягають оподаткуванню, тому ніяких довідок про резидентність контрагентів позивач не повинен мати.

3. Щодо податкового повідомлення-рішення від 05.04.2016 № про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки.

Перевіркою ТОВ "Грін Тім" з питань дотримання вимог Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" було виявлено подання працівниками позивача авансових звітів без підтверджуючих документів на суму 9203 грн. 12 коп. (додаток № 19 до акту перевірки), а саме в фіскальних чеках з РРО доданих до авансових звітів зазначені дата, місце та час проведення розрахункової операції, під час якої підзвітна особа не мала можливості проведення зазначених розрахунків через відсутність наказу на відрядження. При цьому фіскальна служба керується п. 1 ст. 2 наказу МФУ від 13.03.98 № 59 "Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон (із змінами)" направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження. Враховуючи, що накази на відрядження відсутні, дані працівники не мали права знаходитись у справах підприємства та подавати авансові звіти з відповідними фіскальними чеками до бухгалтерії для отримання компенсації.

За висновками перевірки було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05.04.2016 про застосування штрафних санкцій на суму 11135,12 грн. за порушення у сфері готівкового обігу, яке позивач оскаржує в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 9302,12 грн., стверджуючи, що посадові особи підприємства, які перелічені у додатку №19 до акту перевірки мали роз'їзний характер роботи, а не знаходились у відрядженні. Якщо роботодавцем визначений перелік посад і професій, робота по яких постійно виконується в дорозі і має роз'їзний (пересувний) характер, службові поїздки таких працівників не вважаються відрядженням, їм встановлюються надбавки до тарифних ставок і посадових окладів і відшкодовуються витрати на проїзд і на наймання житла відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.99 N 490.

Відповідач заперечує проти позову та посилається на те, що колективним договором такий перелік посад, професій не передбачений та не обумовлений в трудовому договорі (контракті), а зазначення даних посад наказами по підприємству не передбачено законодавством. Також, роз'їзний характер роботи передбачає встановлення надбавки до тарифних ставок і посадових окладів і відшкодовуються витрати на проїзд і на наймання житла відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.99 N 490, що підприємством не виконувалось, а замість цього виплачувались добові.

Згідно п. 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердж. постановою НБУ № 637 від 15.12.2004 передбачено, що видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України. Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, включаючи день отримання готівкових коштів під звіт. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України. Абз. 5 ст. 1 Указу Президента України № 436/95 від 12.06.1995 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Суд вважає, що застосування штрафних санкцій є неправомірним. Єдиний документ, який був відсутній в авансових звітах - це наказ на відрядження, який не відноситься до платіжних документів і не є підтвердженням сплати готівкових коштів.

Твердження фіскальної служби про поїздки працівників саме у відрядження не знайшло підтвердження при розгляді судової справи. Службове відрядження це поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства на визначений строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Роз'їзною вважають роботу, при якій працівник виконує свої посадові обов'язки поза розташуванням організації, через що змушений виїжджати та повертатися до місця роботи в неробочий час, що становить не менше двох-трьох годин на день. Службові поїздки працівників, робота яких має роз'їзний характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачено законодавством. Саме роботодавець має визначити роботи як роз'їзні. Перелік посад, робіт, професій працівників, робота яких здійснюється в дорозі або має роз'їзний характер, роботодавець установлює в колективному договорі або іншому локальному нормативному акті. З додатку № 19 до акту перевірки вбачається, що відсутні накази про відрядження таких працівників як ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7 Позивач надав суду накази "Про пересувний характер роботи" №010112 від 01.01.2012р., №010113 від 01.01.2013р., №010114 від 01.01.2014р., в підтвердження того, що вказані працівники виконували роботу, яка має роз'їзний характер.

Дні поїздок працівників до інших населених пунктів при роз'їзному характері робіт табелюють як звичайні робочі, нараховуючи за них заробітну плату. Крім того, роботодавець може, але не зобов'язаний установити надбавки до тарифних ставок (окладів) працівників, робота яких має роз'їзний характер. При роз'їзній роботі добові не виплачуються. Наказ на відрядження не видається.

Доводи відповідача про те, що вказаним в додатку № 19 особам виплачувались добові, не підтверджено ні відомостями акту перевірки, ні будь-якими іншими документами, тому до уваги не приймаються. Податкове повідомлення-рішення № від 05.04.2016 про застосування штрафних санкцій на суму 11135,12 грн. за порушення у сфері готівкового обігу, визнається судом неправомірним та скасовується в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 9302,12 грн..

4. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 05.04.2016 про завищення суми від'ємного значення по податку на додану вартість на 2601994грн. за грудень 2014 року.

Судом встановлено, що не всі викладені в акті перевірки порушення, які вплинули на визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість, позивач оскаржує.

Так, перевіркою було зафіксовано заниження податкових зобов'язань з ПДВ на загальну суму 2049980 грн. Встановлено, що в порушення п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України ТОВ "Грін Тім" занижено податкові зобов'язання на суму 8548 грн. за квітень 2013 року в результаті невідповідності даних податкового та бухгалтерського обліку. В акті перевірки (арк. акту 41) вказано, що факт заниження був встановлений у результаті порівняння податкових зобов'язань згідно декларації з даними бухгалтерського обліку по рахункам 361, 6811, 70, 71, 643.

Позивач не згодний з викладеним в акті перевірки порушенням, зазначає, що п.187.1 ст. 187 ПКУ визначається дата виникнення податкових зобов'язань при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг, а під постачанням товарів/послуг розуміються операції з передачі прав власності на товари, нематеріальні активи, результати послуг чи робіт (п. 14.1.185, 14.1.191 ПКУ). Порівняння будь-яких даних обліку, не вважається постачанням і до таких дій не застосовуються пункт ПКУ, яким визначається дата виникнення податкових зобов'язань. Крім того, позивач вказує на порушення порядку складання акту перевірки. Згідно із пп. 2 п. 4 р. 111 Наказу МФУ №727 від 20.08.2015, яким затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення. При донарахуванні зобов'язань з ПДВ у розмірі 8458 грн. за квітень 2013р. не було вказано жодного з перелічених документів, що свідчить про порушення не тільки норм ПКУ, але й порядку оформлення результатів перевірки.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву не виклав своєї думки щодо даної позовної вимоги. Представники відповідача в судовому засіданні також не надали будь-яких відомостей про те, за якими конкретними господарськими операціями не було задекларовано суму податкового зобов'язання 8458 грн., отже, суд погоджується з правовою позицією позивача про необґрунтованість висновків перевірки, оскільки відповідачем не доведено належними доказами за якими господарськими операціями занижені податкові зобов'язання по ПДВ.

В акті перевірки (арк. акту 41-43) зазначено про порушення позивачем абз. "в" п. 198.5 ст. 198 ПКУ, що призвело до заниження податкових зобов'язань на умовний продаж на суму 1995891 грн., підприємством нараховувались податкові зобов'язання з ПДВ на операції з постачання товарів (робіт, послуг), а також на умовний продаж, основним об'єктом якого є: втрати при виробництві (понад норми), втрати при зберіганні (усушка), брак основної сировини, брак, бой, нестача, недостача ТМЦ, псування упаковки, відхилення при прийманні товару, псування готової продукції, нестача та втрати від псування цінностей (брак, бой, нестача), різниця в ціні ті інше. Заниження податкових зобов'язань було виявлено шляхом співставлення податкових зобов'язань по бухгалтерському обліку (аналізів та оборотно-сальдових відомостей по рахункам 70, 71, 643, 231, 26, 84766, 947, 949,681) з даними декларацій з ПДВ по рядку 09 "Усього податкових зобов'язань". ГУ ДФС стверджує, що позивачем не декларувались або частково декларувались податкові зобов'язання по умовному продажу, хоча податкові накладні виписувались.

За результатами розгляду заперечень платника податків до акту перевірки фіскальним органом було встановлено, що при перевірці не враховано уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок: за квітень 2013 року від 29.05.2013р. № підприємством збільшено податкові зобов'язання на суму 579 139 грн., за червень 2013 року від 25.07.2013р. № підприємством збільшено податкові зобов'язання на суму 2000 грн.

Враховуючи уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок та за квітень та червень 2013 року фіскальний орган дійшов висновку про заниження ТОВ "Грін Тім" податкових зобов'язань на загальну суму 1317124 грн.

Позивач не згодний ні з актом перевірки, ні із відповіддю ГУ ДФС у Херсонській області на заперечення до акту перевірки, та вказує на те, що дані, яки стали підставою для визначення заниження/завищення податкових зобов'язань за операціями "умовного" продажу не відповідають жодним даним, відображеним у бухгалтерському та податковому обліку з цього питання, не відповідають ці данні також і даним податкових декларацій та уточнюючих розрахунків до податкових декларацій за відповідні періоди. За перевіряємий період за даними бухгалтерського обліку та на підставі відповідних первинних документів (актів на списання, тощо) на підприємстві сума податкових зобов'язань з операцій "умовного" продажу складає 3273905,31грн., у тому числі за 2013р. - 2781108,77грн., за 2014р. - 492796,54грн. Зазначені податкові зобов'язання задекларовані підприємством шляхом включення сум до декларації звітного періоду або шляхом подання уточнюючих розрахунків на загальну суму 3274095 грн., у тому числі за 2013р. - 2932879 грн., за 2014р. - 341216 грн. Отже, на думку позивача, фактично за результатами наведених операцій підприємством зайво задекларовано та сплачено до бюджету ПДВ у розмірі 170 грн.

Відповідач проти позовних вимог в цій частині заперечує з мотивів, аналогічних тим, що викладені в акті перевірки.

Суд погоджується з доводами позивача, оскільки в акті перевірки не допускається відображення необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючих, які не мають підтверджених доказів, факти виявлених порушень податкового законодавства повинні викладатись в акті перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Податкова інспекція повинна зазначити в акті перевірки докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; в даному випадку відповідачем порушені правила проведення перевірки та вимоги до викладення в акті перевірки встановлених порушень, не вказано які конкретні податкові накладні, що позивач виписував на умовний продаж, не були включені до складу податкових зобов'язань декларацій по ПДВ, їх реквізити.

Крім того, на стр.46-49 акту перевірки фіскальним органом зроблені висновки, що в порушення п. 192.1 ст. 192 ПКУ ТОВ "Грін Тім" було безпідставно проведено коригування податкових зобов'язань на загальну суму 7875 грн., у тому числі: червень 2013р. - 315 грн.; грудень 2013р. - 3358 грн.; січень 2014р. - 847 грн.; травень 2014р. - 599 грн.; червень 2014р. - 2756 грн. В ході перевірки встановлено, що ТОВ "Грін Тім" у червні 2013 року здійснено коригування податкових зобов'язань на суму (-314,89) грн. ОСОБА_14 (відповідно розрахунку від 27.06.13 №34 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 31.05.13 №65), причина коригування не зазначена. В грудні 2013 року здійснено коригування податкових зобов'язань на суму (-3358,33 грн.) причина коригування - не зазначена по ФГ "Віксан" (відповідно розрахунку від 01.12.2013 № 190 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 02.10.13 № 1). Також в грудні 2013 року здійснено коригування податкових зобов'язань на суму (-283,33 грн.) причина коригування - не зазначена по ТОВ "Віндкрафт Україна" (відповідно розрахунку від 01.12.2013 №191 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 29.05.13 № 51). В січні 2014 року здійснено коригування податкових зобов'язань на суму (-847 грн.) причина коригування - не зазначена ПП "Євросервісплюс" (відповідно розрахунку від 02.01.2013 №10 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 21.11.13 №34), в травні 2014 року здійснено коригування податкових зобов'язань на суму (- 599,22 грн.) причина коригування - не зазначена по ТОВ "АТБ-Маркет" (відповідно розрахунку від 15.05.14 №11 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 20.03. 14 №65), в червні 2014 року здійснено коригування податкових зобов'язань на суму (- 2755,91 грн.), причина коригування - не зазначена ТОВ "АТБ-Маркет" (відповідно розрахунку від 01.06.14 №11 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 31.05.14 № 24). В ході перевірки підприємством не надано розрахунки коригування, які були б скріплені печаткою покупця, а також коригуючих накладних та накладних на повернення товару від покупця, не зазначена причина коригування.

З такими висновками позивач не погоджується частково на суму збільшення податкових зобов'язань 6713 грн. 46 коп. з наступних причин. В травні 2014р. ним здійснено коригування податкових зобов'язань у зв'язку із поверненням товару на адресу ТОВ "АТБ-Маркет" на загальну суму 599,22 грн. (розрахунок коригування №11 від 15.05.2014 до податкової накладної №65 від 20.03.2014). Повернення товару підтверджується накладною №10 від 15.05.2014р. Аналогічна ситуація з цим постачальником у червні 2014 р. - а саме, відбулось виправлення помилки щодо ціни раніше поставленого товару, вказаної помилково в податковій накладній №24 від 31.05.2014 на суму ПДВ 2755,91 грн. у зв'язку із чим виписано розрахунок коригування №11 від 01.06.2014. У грудні 2013р. здійснено коригування податкових зобов'язань на суму 3358 грн. 33 коп. (розрахунок коригування від 01.12.2013р. №190) до податкової накладної від 02.10.13 №1, виписаної на адресу ФГ "Віксан". Причина виписки розрахунку коригування - виправлення помилки, яка була допущена при визначенні податкових зобов'язань. У жовтні 2013р. між позивачем та ФГ "Віксан" не відбувалось здійснення операцій з постачання товарів/послуг, але була помилково виписана та проведена в обліку податкова накладна. З метою виправлення помилки у грудні 2014р. і був виписаний і проведений в обліку розрахунок коригування.

Відповідач заперечень проти позовних вимог в цій частині не надав.

Порядок проведення коригування регулюється ст. 192 ПКУ, Порядком заповнення податкової накладної, затвердж. наказом Мінфіну України від 01.11.11 № 1379. Відповідно до п. 192.1 ст. 192 Податкового Кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню. Відповідно до пп. 192.1.1 ст. 192 ПКУ, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг. Ні ПКУ, ні Порядком заповнення податкової накладної не передбачено скріплення розрахунку коригування печаткою покупця - контрагента позивача. Накладні на повернення товару також не є обов'язковими, наприклад, у випадку іншої причини коригування, не пов'язаною з поверненням товару. Так, при коригуванні податкових зобов'язань з такими покупцями як ТОВ "АТБ-Маркет", ПП "Євросервісплюс" товар не повертався, а відбулась зміна ціни, а податкова накладна № 1 від 02.10.13 на покупця ФГ "Віксан" була виписана помилково при відсутності взагалі будь-якої поставки .

Відсутність у деяких розрахунках коригування причини такого коригування є недоліком, разом з тим, цей недолік не є доказом того, що коригування було безпідставне, оскільки з інших документів можливо встановити таку причину. Крім того, не всі викладені в акті перевірки порушення підтвердились при розгляді справи. Так у наданому позивачем суду розрахунку № 2 від 01.06.2014 коригування кількісних і вартісних показників на суму 2755 грн. 91 коп. до податкової накладної № 24 від 31.05.14 виписаної ТОВ "АТБ-Маркет" зазначено причину коригування - зміна ціни (т. 1 арк. справи 193), в розрахунку № 11 від 15.05.2014 до податкової накладної № 65 від 20.03.4 виданої ТОВ "АТБ-Маркет" також вказано причину коригування - повернення товару (т. 1 арк..справи 195). Повернення товару підтверджується накладною №10 від 15.05.2014 (т.1 арк.справи 196). З огляду на наведене, суд вважає безпідставним збільшення за цими операціями податкових зобов'язань на суму 6713,46грн.

На стр.44-46 акту зроблені висновки, що в порушення п. 187.8 ст. 187 ПКУ підприємство не в повному відобразило у рядку 7 "Послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких визначено на митній території України" декларацій відповідних звітних періодів податкові зобов'язання при отриманні послуг від нерезидентів, що привело до заниження податкових зобов'язань у розмірі 37755 грн., а саме: жовтень 2012р. - 10225 грн.; березень 2013р. - 9890 грн.; червень 2013р. - 7187 грн.; вересень 2014р. - 10454 грн. Позивачем було задекларовано суми ПДВ по отриманим від нерезидентів послуг, наданим на території України, не в повному обсязі

Позивач даного порушення не заперечує. Разом з тим, вказує, що при проведення перевірки не було враховано, що відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПКУ датою виникнення права на податковий кредит для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду. При проведенні перевірки не було враховано вимоги п.54.3.2 ст. 54 ПКУ, відповідно до якого контролюючий орган при визначенні сум грошового зобов'язання повинен враховувати не тільки заниження податкових зобов'язань, але й факт їх завищення. Отже, визначаючи податкові зобов'язання по послугам нерезидента за певні періоді, контролюючий орган повинен, враховуючи п. 198.2 ст. 198 ПКУ визначати суми податкового кредиту відповідних періодів з врахуванням зазначених сум. При перевірці цього зроблено не було, що свідчить про безпідставність визначення грошового зобов'язання з ПДВ за цими операціями.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами в цій частині, зазначаючи, що перевіркою встановлено, що на порушення п. 180.2 ст.180, п. 187.8 ст.187, розділу V Податкового Кодексу України, особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету в разі постачання послуг нерезидентами, якщо місце постачання розташоване на митній території України, є отримувач послуг. Об'єктом оподаткування є операції платників податків з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, при обчисленні об'єкта оподаткування ПДВ підприємством у рядку 7 не задекларовано у складі податкових зобов'язань суму ПДВ при отриманні послуг від нерезидентів (37 755 грн.) Датою виникнення податкових зобов'язань за операціями з постачання послуг нерезидентам, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше (п. 187.8 ст.187 Податкового Кодексу України). Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду. Таким чином, право платника податків на нарахування податкового кредиту з ПДВ по операціях з постачання послуг нерезидентами на митній території України виникає у наступному податковому (звітному) періоді, за періодом включення такої суми ПДВ до складу податкових зобов'язань.

Суд погоджується з висновками перевірки, оскільки ТОВ "Грін Тім" не скористався наданим йому правом на віднесення до складу податкового кредиту в наступному податковому (звітному) періоді, за періодом включення такої суми ПДВ до складу податкових зобов'язань з придбання послуг від нерезидента, місце постачання яких розташоване на митній території України, а саме: в листопаді 2012 року, квітні 2013, липні 2013 року, жовтні 2014 року. Позивачем не були складені відповідні податкові накладні, не були вони зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг. Не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 ПКУ.

Що стосується висновків фіскальної служби про завищення податкового кредиту на суму 123239 грн. за період грудень 2012 року - грудень 2014 року, то суд приймає до уваги, що позивач оскаржує викладені в акті порушення також частково.

Відповідно до ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (п.198.3). Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6). За п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПКУ). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до абз. 8 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту.

ГУ ДФС зазначає (арк. акту 50-55) про безпідставне включення до складу податкового кредиту суми 1121574 грн. за податковими накладними виданими ТОВ "Агрофірма Харківська", посилаючись на відсутність поставки продукції в реальності. Питання реальності господарських операцій з даним контрагентом суд досліджував при перевірці правильності формування валових витрат та дійшов до висновку про відсутність належних доказів, висновки фіскальної служби ґрунтуються на припущеннях, а не достовірно встановлених обставинах. Крім того, суд дослідив документи, на підставі яких позивач відніс сплачений в ціні придбання товарів, послуг, податок на додану вартість до податкового кредиту, та встановив, що податкові накладні ТОВ "Агрофірм "Харківська" оформлені правильно, видані платником, доказів на спростування даних відомостей контролюючим органом суду не надано, як і доказів відсутності у останнього необхідних ресурсів для здійснення господарської діяльності по поставці продукції позивачу. Достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції. Сума 1121574 грн. була включена до складу податкового кредиту правомірно.

Так, на стр. 55 акту перевірки викладено висновок ГУ ДФС про включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені податковими накладними на загальну суму 8512 грн., що позивач заперечує в частині відсутності податкової накладної ТОВ ТД "Світанок" на суму 352 грн. 59 коп. та вказує на те, що конкретного переліку переданих на перевірку податкових накладних не складалось, дана податкова накладна передавалась перевіряючим особам. Відповідач, в свою чергу, заперечує наявність даної податкової накладної на момент перевірки.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними. Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період. Згідно ст..85 ПКУ платник податків зобов'язаний надати посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Згідно із пп.10 п. 3 р. 111 Наказу МФУ №727 від 20.08.2015, яким затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, акт перевірки повинен містити інформацію про документи, які використані при перевірці… У разі необхідності посадовими особами контролюючого органу, що проводять документальну виїзну перевірку, можуть надаватись запити платнику податків щодо надання окремих документів. В описовій частині акту перевірки у разі відмови посадових осіб платника податків надати копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, факт складання такого акта відображається в акті документальної перевірки (пп. 2 п.4 розд.111 Порядку).

ГУДФС у Херсонській області був складений додаток № 3 до акту перевірки, в якому зазначено про охоплення перевіркою первинних документів, в тому числі податкових накладних, без уточнення їх кількості та реквізитів, тому неможливо встановити достеменно відсутність або наявність даної накладної на момент перевірки. Не було дотримано відповідачем приписів вищевказаного Порядку щодо надання запиту позивачу про документи, які були відсутні, складання акту про відмову посадових осіб платника податків надати копії документів, в акті документальної перевірки даний факт не відображений. Дана податкова накладна № 15 від 05.09.13 існує та надана суду. Суд приймає вказаний документ до уваги, та відхиляє посилання фіскальної служби на ненадання податкової накладної на перевірку. Положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо. При цьому суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Також позивач заперечує проти факту завищення у 2013-2014 роках податкового кредиту по придбанню та використанню ПММ на суму ПДВ 94 024 грн. та на суму 15826 грн. За відомостями перевірки в порушення п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України ТОВ "Грін Тім" завищено податковий кредит по придбанню паливно - мастильних матеріалів, використання яких не пов'язано з провадженням господарської діяльності на суму ПДВ 94 024 грн. Протягом перевіряємого періоду працівниками підприємства отримувались ПММ шляхом використання смарт - карт підприємства у неробочий час та у інших географічних регіонах України (інші міста, області) за умовами відсутності оформлених згідно діючого законодавства відряджень працівників до вказаних регіонів. У податковому обліку у 2014 році підприємством самостійно зменшені адміністративні витрати за рахунок витрат по ПММ лише на суму 396 101 грн. (без коригування у сторону зменшення сум податкового кредиту), при необхідному зменшенні їх у сумі 475 231 грн., різниця становить 79 131 грн. Таким чином за результатами перевірки встановлено завищення ПДВ з адміністративних витрат у 2014 році на суму 79 131 грн. До перевірки надано подорожні листи, фіскальні чеки автозаправних станцій та накази на відрядження працівників. Співставленням при перевірці подорожніх листів легкових автомобілів, фіскальних чеків та наказів на відрядження встановлено, що згідно фіскальних чеків придбання ПММ здійснювалось в інших населених пунктах України, в той час як накази на відрядження свідчать, що ніхто з працівників підприємства не міг здійснювати заправку легкових автомобілів у зазначених у фіскальних чеках місці та в зазначену дату. ГУ ДФС посилається на приписи Інструкції про службові відрядження в межах Україні та за кордон, затвердж. наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59, яка передбачає обов'язкове оформлення направлення працівників у відрядження наказом (розпорядженням) керівника підприємства (його заступника).

Позивач не стверджує про відбуття своїх працівників у відрядження, а зазначає про роз'їзний характер роботи деяких посад, а тому твердження про відсутність наказів ніяким чином не впливає на право позивача щодо включення податку на додану вартість з придбаних ПММ до податкового кредиту. Працівники використовували ПММ для автомобілів, які належали позивачу, для виконання службових обов'язків, відповідачем даний факт не був спростований.

Таким чином, суд вважає доводи відповідача про те, що ТОВ "Грін Тім" було завищено від'ємне значення податку на додану вартість на суму 2601994 грн. такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Разом з тим, визначити дійсний розмір такого завищення суд не має повноважень, оскільки не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Визнати податкове повідомлення-рішення № від 05.04.16 неправомірним в частині суд також не має можливості, оскільки не може ідентифікувати протиправну частину даного податкового повідомлення-рішення в межах судового розгляду справи, а тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в повному обсязі. Скасування в судовому порядку оскарженого податкового повідомлення-рішення відповідача не перешкоджає відповідачу у прийняті нового податкового повідомлення-рішення, в якому правильно визначити позивачу суму завищеного від'ємного значення ПДВ.

5. Щодо податкового повідомлення-рішення від 05.04.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи з фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом разом зі штрафними санкціями, то позивач також оскаржує його частково, в частині збільшення суми грошового зобов'язання на 77605 грн. 90 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 119107 грн. 35 коп.

В акті перевірки зазначено про заниження податку на доходи з фізичних осіб на суму 77605,90 грн. внаслідок взаємовідносин з ФОП ОСОБА_7 , який працював в ТОВ "Грін Тім" в 2013 році на посаді юрисконсульта, про що свідчать накази на призначення та візи на договорах, укладених підприємством з контрагентами. Даний факт не заперечується й позивачем. Одночасно позивачем був укладений договір №ЮП-1007 від 10.07.2013 про надання юридичних послуг ФОП ОСОБА_7, а додатковою угодою №1 від 12.07.2013 року сторони передбачили виконання наступних послуг:

- складання та подання заперечення до Вищого адміністративного суду України по справі 2- а-1162/12/2170 про визнання нечинним податкових повідомлень-рішень;

- складання юридичного висновку англійською та українською мовами з питань: "Відшкодування податку на додану вартість за законом та фактично", "Збільшення статутного фонду акціонерного товариства шляхом випущення додаткових акцій";

- складання та подання заперечень до Одеського апеляційного адміністративного суду по справі №821/911/13-а про нарахування та стягнення суми грошового зобов'язання, зменшення суми від'ємного значення, суми бюджетного відшкодування, розміру від'ємного значення;

- проведення переговорів з постачальниками клієнта за контрактами на поставку сільськогосподарської продукції щодо виконання умов контрактів та застосування штрафних санкцій у разі невиконання умов контрактів.

Акт приймання-передачі послуг оформлено 16.07.13, позивач 25.07.13 здійснив перерахування ФОП ОСОБА_7 456505 грн. 26 коп. за юридичні послуги згідно додаткової угоди № 1 від 12.07.13. Відповідач вважає даний правочин (додаткову угоду № 1 від 12.07.13) удаваним, який вчинено сторонами з метою ухилення від сплати податків, для приховування іншого правочину, послуги ОСОБА_7 надавались фактично в межах трудових відносин. Відповідач в акті перевірки зазначає про те, що ТОВ "Грін Тім" при виплаті доходу 25.07.2013 ФОП ОСОБА_7 в сумі 456505,26 грн. за юридичні послуги згідно додаткової угоди №1 від 12.07.2013 не виконало функції податкового агента та в порушення пп. 177.8 ст.177, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України не утримало податок на доходи фізичних осіб в сумі 77605,90 грн. та не перерахувало його до бюджету.

Позивач заперечує дане порушення, та вказує в позові про те, що послуги, які були предметом додаткової угоди, не входили в службові обов'язки юрисконсульта, що підтверджується посадовою інструкцією юрисконсульта, затвердженою 07.04.11. Крім того, ці послуги потребували залучення та оплати послуг спеціалістів з бухгалтерського обліку, спеціаліста з діяльності на ринку цінних паперів, понесення витрат на складання та доставку заперечення до Вищого адміністративного суду України, понесення витрат на складання та доставку заперечення до Одеського апеляційного адміністративного суду, додаткових витрат на проведення переговорів, проїзд, проживання в готелях, тощо. Враховуючи вищевикладене, як вбачається з суті наданих послуг, ФОП ОСОБА_1 при виконанні договірних зобов'язань, ніс додаткові витрати, залучав інших субвиконавців, а отже, такі відносини не мають жодного спільного з трудовими, а висновки, зазначені в оскаржуваному акті є суб'єктивними, безпідставними, та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Відповідач заперечує проти позовних вимог, вказує на те, що жодних документів на підтвердження додаткових витрат до акту приймання - передачі юридичних послуг від 16.07.2013 за вказаною додатковою угодою при перевірці не було надано, а сама угода не містить жодних посилань на додаткові витрати. ГУ ДФС у Херсонській області посилається на те, що юрисконсульт за своїми службовими обов'язками здійснює контроль за законністю наказів і розпоряджень адміністрації в межах її компетенції, бере участь у складанні договорів, які укладаються з іншими підприємствами, організаціями; інформує співробітників про чинне законодавство, надає їм правову допомогу; веде в судах і господарських судах справи, в яких організація виступає як позивач або відповідач, тощо. Саме в період надання послуг за Додатковою угодою №1 від 12.07.2013 року на ОСОБА_7, як на працівника підприємства, поширювалися правила внутрішнього трудового розпорядку ТОВ "Грін Тім", та відповідно, зазначені в угоді послуги виконувались в період виконання посадових обов'язків.

Суд вважає, що висновки ГУ ДФС у Херсонській області не ґрунтуються на належних доказах, та мають характер припущення, а не достовірно встановлених обставин з огляду на наступне. Відповідно до 177.8. ст. 177 Податкового кодексу України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу. При цьому суб'єкт підприємницької діяльності повідомляє про всі виплачені підприємцям суми доходів податковому органу у порядку, визначеному п. 176.2 "б" та "д" ст. 176 ПКУ.

Позивачем, як податковим агентом по відношенню до ФОП ОСОБА_7 було подано до державної фіскальної служби за місцем реєстрації податковий розрахунок за формою № 1ДФ, де зазначена сума нарахованого і виплаченого доходу, податок на доходи фізичних осіб не утриманий та не сплачений, оскільки ФОП ОСОБА_7 надано копію документа, що підтверджує його державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності - підприємця.

Що стосується тверджень фіскальної служби про те, що даний правочин (додаткова угода № 1 від 12.07.13) є удаваним, який вчинено сторонами з метою ухилення від сплати податків, для приховування іншого правочину, а послуги ОСОБА_7 надавались фактично в межах трудових відносин, то ці доводи також не є підтвердженими належними доказами. Громадяни реалізують право на працю на підставі частини першої статті 67 ГКУ та частини другої статті 2 КЗпП шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Фізична особа - підприємець, що зареєстрована в установленому законодавством порядку, є самозайнятою особою. При цьому, пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПКУ зазначено, що самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Враховуючи наведене, фізична особа - підприємець, може бути найманим працівником, за умови, якщо її підприємницька діяльність не пов'язана з виконанням посадових обов'язків, як працівника підприємства (установи, організації, або фізичної особи) та здійснюється у вільний від таких обов'язків час.

Визначення трудового договору наведено в статті 21 Кодексу законів про працю України - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою (далі - підприємство), за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку. А власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати відповідні умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Загальне визначення цивільно-правового договору подається у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ): договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При трудовому договорі підлягання внутрішньому трудовому розпорядку означає зокрема, що робочий час встановлює не особа, яка за угодою має виконувати роботу, а роботодавець. Особливістю трудового договору - також є те, що оплата за виконану роботу у формі заробітної плати проводиться регулярно, у встановлені для її виплати строки. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується зарплата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. За таким договором оплачується не процес праці, а її результати, які визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організацію. А за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу. Основною відмінністю договору цивільно-правового характеру від трудового договору є те, що за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а його результат.

З наданої суду службової інструкції юрисконсульта вбачається, що робота, яка були предметом додаткової угоди № 1 від 12.07.13 не входила до кола службових обов'язків ОСОБА_7, фіскальний орган не обґрунтував ніяким чином чому юрисконсульт повинен був виконувати цю роботу. Таким чином, суд вважає, що грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 77605,90 грн. визначено неправомірно. Решта податкового зобов'язання з ПДФО (128697 грн. 53 коп.) позивачем не оскаржується.

Що стосується заперечень позивача щодо неправильного розрахунку штрафної санкції за податковим повідомленням-рішенням № від 05.04.16, яка складає суму 151281 грн. 73 коп., то суд не вбачає порушень приписів ст.. 127 ПКУ при нарахуванні штрафних санкцій. Пунктом 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України передбачено, що не нарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Отже, з доданого до податкового повідомлення-рішення розрахунку штрафних санкцій вбачається, що за квітень 2013 року сума неутриманого та неперерахованого податку склала 4157 грн. 83 коп., за що був застосований штраф в розмірі 25 % від даної суми або 1039 грн. 46 коп., за травень 2013 року за неутримання та неперерахування податку під час виплати доходів у розмірі 5467 грн. 75 коп. був застосований штраф в розмірі 50 % або 2733 грн. 88 коп., з червня 2013 року та за 2014 р. за ненарахування та неутримання та неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в розмірі 196677 грн. 85 коп. був застосований штраф в сумі 147508 грн. 39 коп. (75% від суми податку). Таким чином, за не нарахування, неутримання та неперерахування ПДФО із доходу, який виплачено ОСОБА_7 в сумі 77605,90 грн., до позивача був неправомірно застосований штраф в розмірі 75 % або 58204 грн. 42 коп. Решта суми штрафу застосована відповідно до вимог ПКУ.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що повторним порушенням, за яке передбачено штраф, буде порушення, за яке до такого платника протягом 1095 днів вже було застосовано штрафну санкцію за аналогічне порушення (ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків в бюджет податковим агентом) та у період до 1095 днів винесено податкове повідомлення-рішення, оскільки такої умови не містить ст.. 127 ПКУ. Посилання ТОВ "Грін Тім" на листи ДФС від 19.11.15 № 11059/С/99-99-10-03-02-14 та від 08.10.15 № 9437/С/99-99-10-03-02-14 також є необґрунтованим, оскільки дані листи не мають ніякого обов'язкового характеру. За змістом п. 57.1 ст. 57 ПКУ обов'язок нарахування, утримання за рахунок виплат та сплата суми ПДФО при виплаті доходу на користь іншого платника податків виникає саме під час такої виплати. Таким чином порушення, передбачене ст. 127 ПКУ є вчиненим (закінченим) саме з моменту виплати доходу на користь іншого платника без нарахування (утримання або сплати) податку незалежно від того, яка саме із вказаних дій була вчинена під час проведення виплати доходу. В подальшому під час проведення інших виплат, таке не нарахування (неутримання або несплата) є іншими діями, які містять ознаки складу податкового правопорушення, передбаченого ст. 127 ПКУ. Тобто елементом, який повинен бути досліджений під час проведення перевірки є саме проведення виплати доходу іншим платникам податків (одному чи декільком). Оскільки відповідач встановив виплату доходу працівникам за декілька місяців, то це свідчить про множинність таких виплат. Виявлення під час перевірки та фіксація в акті декількох (двох і більше) таких саме протиправних дій, передбачених ст. 127 ПКУ, вчинених протягом 1095 днів, є підставою для застосування санкцій за дію, вчинену повторно - 50%, за дію, вчинену втретє та в подальшому - в розмірі 75 %.

За таких обставин суд вважає податкове повідомлення-рішення від 05.04.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи з фізичних осіб, що сплачуються податковим агентом, неправомірним в частині визначення грошового зобов'язання в сумі 77605 грн. 90 коп. та застосування штрафу в сумі 58204 грн. 42 коп. (75%). Решта грошових зобов'язань разом зі штрафними санкціями, визначені правильно.

Допущена в назві податкового повідомлення-рішення помилка - зазначено орган, який прийняв рішення як Каховська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, що визнав представник ГУ ДФС у Херсонській області, не є підставою для скасування в цілому податкового повідомлення-рішення, оскільки з його змісту та інших реквізитів можливо визначити орган, який прийняв таке рішення, воно підписано першим заступником начальника ГУ ДФС у Херсонській області та має відповідну печатку ГУ ДФС у Херсонській області.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 06.04.2016 про застосування 510грн. штрафу за неподання звіту за формою 1ДФ згідно п. 119.2 ст. 119 ПКУ, то даний штраф був застосований внаслідок порушення ст.51 Податкового кодексу України, а саме - підприємством допущено неподання відомостей про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків (до акту додається список громадян, відомості по яких не подано підприємством ТОВ "Грін Тім" у відповідній звітності до Каховської ОДПІ). Перелік виплачених на користь платників податків доходів наведено у додатку № 15 до акту з посиланням на первинні документи, згідно яких було проведено такі виплати і, одночасно, з визначенням сум, розрахунки за формою 1-ДФ за якими не подано.

Суд зазначає, що незважаючи на відсутність належним чином уточнених позовних вимог, під час судового розгляду справи представниками позивача визнана правомірність застосування оспорюваним податковим повідомленням-рішенням до ТОВ "Грін Тім" штрафу у розмірі 510 грн. Отже, правомірність застосування податковим органом фінансових санкцій за вказане порушення не є спірною для сторін. До цього, сторони під час судового розгляду справи звернулися до суду з проханням не досліджувати обставини обґрунтованості застосування штрафу в цій частині, що у відповідності до положень ч.3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для звільнення від доказування.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність своїх дій у повному обсязі у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог (99,29%).

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Херсонській області:

№ 22 від 05.04.2016 в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 5724184,35грн.;

№ від 05.04.2016 про зменшення розміру від'ємного значення з ПДВ на суму 2601994грн.;

№ від 05.04.2016 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 47155 грн. 19 коп. та застосування штрафних санкцій на суму 12128 грн. 80 коп.;

№ від 05.04.2016р. в частині застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 9302,12грн.;

№ від 05.04.2016 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом на 77605 грн. 90 коп. та в частині застосування штрафних санкцій на суму 58204 грн. 42 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Тім" () витрати по сплаті судового збору у сумі 127958 грн. 63 коп. (сто двадцять сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім гривень нуль копійок)

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 червня 2016 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.3.1