Справа № 810/1614/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року (10:37) м. Київ 810/1614/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Касьянової О.В., представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Фоззі Рітейл» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Суть спору: Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства «Фоззі Рітейл» про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 2 363 661, 00 грн. та пені у сумі 35 455,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на положеннях Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та мотивовані тим, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Позивач зазначає, що відповідачем не було забезпечено працевлаштування в 2015 році 6 інвалідів, у звязку з чим ним мають бути сплачені адміністративно - господарські санкції в сумі 2 363 661,00 грн. та пеня у розмірі 35 455, 00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що Публічним акціонерним товариством «Фоззі Рітейл» було вжито усі передбачені законом заходи щодо створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування.

Так, зокрема, відповідач зауважив про те, що ним у 2015 році регулярно надсилались на адресу Києво-Святошинського районного центру зайнятості Київської області звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» з відповідною інформацією щодо кількості вакантних робочих місць, які були виділення ПАТ «Фоззі Рітейл» для працевлаштування інвалідів, проте інваліди Києво-Святошинським районним центром зайнятості Київської області направлені не були.

Крім того, відповідач зазначив про те, що він неодноразово звертався як до Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, так і до територіальних органів центу зайнятості з листами, у яких інформував позивача про наявність вільних робочих місць та можливість працевлаштування осіб, які мають статус інваліда.

У звязку з цим, відповідач вважає, що нарахування позивачем господарсько-адміністративних санкцій та пені є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вина ПАТ «Фоззі Рітейл» в непрацевлаштуванні інвалідів відсутня.

Присутній у судому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позові.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Фоззі Рітейл» зареєстроване як юридична особа та знаходиться на обліку у Київському обласному відділені Фонду соціального захисту інвалідів.

Законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875 зі змінами та доповненнями (далі-Закон № 875, тут і надалі в редакція, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону № 875 підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Згідно із ч.2 ст. 19 Закону № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч. 3 ст. 19 Закону № 875).

Частиною 4 ст. 19 Закону № 875 встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону № 875 виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до ч. 9 ст. 19 Закону України № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» затверджений Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, який визначає процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості. Зазначена норма кореспондується із приписами ч. 3 ст. 18 Закону України № 875.

Згідно з п. 2 зазначеного Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Так, зокрема форма звітності « 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» затверджена Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 42 від 10.02.2007.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Зокрема, форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013.

Згідно із ст. 8 Закону України № 875 державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування України.

З вищенаведеного вбачається, що Закон України № 875 зобовязує відповідача, відповідно до 4-відсоткового нормативу, створити робочі місця для праці інвалідів і інформувати про це центр зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів, а органи працевлаштування, визначені у ст. 18 Закону України № 875 підібрати робоче місце і працевлаштовувати інваліда.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 01.07.2010 відповідачем був працевлаштований ОСОБА_3, який є інвалідом, про що свідчить наказ «Про прийом на роботу» № 10 К від 01.07.2010 та витяг із акта огляду у МСЕК серії ХМ № 156854 та довідка серії МСЕ № 156854. Вказаний інвалід працює на підприємстві відповідача до теперішнього часу.

Крім того, у період з 18.06.2015 по 14.09.2015 на підприємстві працював ОСОБА_4, який також є інвалідом, про що свідчать наказ «Про прийом на роботу» № 112 К від 17.06.2015, пенсійне посвідчення серії ААЗ № 536498 від 22.10.2013, довідка до акта огляду МСЕК серії КИО-1 № 0402879 від 01.10.2015 та наказ «Про припинення трудового договору» № 169К від 14.09.2015

Отже, у період з 18.06.2015 по 14.09.2015 в ПАТ «Фоззі Рітейл» було працевлаштовано 2 особи, які мають статус інваліда, а починаючи з 15.09.2015 та до 18.06.2016 - одна особа, зокрема, ОСОБА_3

Суд звертає увагу на те, що ПАТ «Фоззі Рітейл» протягом 2015 року було подано до Києво-Святошинського районного центру зайнятості Київської області наступну Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) (звітність форми №3-ПН):

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 16.01.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 17.02.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 7;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 20.03.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 21.04.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 25.05.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 09.06.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 21.07.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 17.08.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 25.09.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 4;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 26.10.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 23.11.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

- інформацію про попит на робочу силу (вакансії) від 21.12.2015, в якій визначено, що кількість вакантних місць для працевлаштування інвалідів становить 5;

Вказана інформація була отримана Києво-Святошинським районним центром зайнятості Київської області, про що свідчать рекомендовані повідомлення з відмітками про вручення та відбитки штемпелю на вказаних документах.

Також судом встановлено, що відповідач звертався до Дніпровського районного у м. Києві центру зайнятості та до Дарницького районного у м. Києві центру зайнятості з листами вих. № 8 від 20.01.2015, вих. № 7 від 20.01.2015, вих. № 29 від 16.02.2015, вих. № 28 від 16.02.2015, вих. № 70 від 24.03.2015, вих. № 69 від 24.03.2015, вих. № 81 від 21.04.2015, вих. № 82 від 21.04.2015, вих. № 113 від 26.05.2015, вих. № 114 від 26.05.2015, вих. № 131 від 11.06.2015, вих. № 132 від 12.06.2015, вих. № 167 від 23.07.2015, вих. № 166 від 23.07.2015, вих. № 182 від 14.08.2015, вих. № 181 від 14.08.2015, вих. № 243 від 26.10.2015, вих. № 244 від 26.10.2015, вих. № 277 від 23.11.2015, вих. № 276 від 23.11.2015, вих. № 305 від 22.12.2015, вих. № 304 від 22.12.2015, у яких просив вказані органи надати допомогу у пошуку осіб працездатного віку, які мають статус інваліда, для працевлаштування на створених відповідачем робочих місцях, на посаду курєра.

Крім того, ПАТ «Фоззі Рітейл» зверталось з листом вих. № 168 від 23.07.2015 аналогічного змісту до Київського відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Вказаний лист був отриманий представником позивача, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення.

Проте, суд звертає увагу на те, що центрами зайнятості та Київським обласним відділенням Фонду соціального захисту не було направлено осіб, які мають статус інваліда для працевлаштування в Публічному акціонерному товаристві «Фоззі Рітейл».

Відповідно до приписів ст.ст. 18-20 Закону України № 875, передбачена законом відповідальність (адміністративно-господарські санкції та пеня) застосовується до підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, в тому числі і у разі ненадання звітності в порядку, встановленому Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Отже, штрафні санкції є відповідальністю за недодержання відповідачем нормативу, встановленого для його підприємства кількості для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії), пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Дотримуючись принципу пропорційності, при прийнятті рішення суд виходив з мети досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення, та інтереси конкретної особи відповідача. Тобто рішення не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідають цілям, які заплановано досягти.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України № 875 адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У ч. 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, а порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним ужито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У звязку з тим, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцезнаходженням відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Пунктом 5 ч.2 ст. 24 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 передбачено, що одним із заходів щодо сприяння зайнятості населення є сприяння зайнятості інвалідів.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 18 Закону № 875 забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, ч.3 ст. 18-1 Закону № 875 встановлено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

При цьому, підбір підходящої роботи для інвалідів (у тому числі шляхом розумного пристосування існуючого або створення нового робочого місця) здійснюється відповідно до їх професійних навичок, знань, індивідуальної програми реабілітації та з урахуванням побажань щодо умов праці (до ч.6 ст. 46 Закону України «Про зайнятість населення»).

Таким чином, як було встановлено судом, відповідач направляв до позивача відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів. Фактично станом на 22.02.2016, тобто на день подання звіту про занятість та працевлаштування інвалідів на 2015 рік, на підприємстві відповідача був працевлаштований 1 інвалід, у той час як 6 місць, які були виділення для працевлаштування інвалідів залишались вакантними, звязку з ненаправленням уповноваженими органами осіб, які мають статус інваліда для працевлаштування.

Відтак, суд дійшов висновку, що обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Аналогічна позиція щодо відсутності підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця у випадку виконання субєктом господарювання приписів Закону № 875, викладена в постановах Верховного суду України від 20.06.2011 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 17316897) та від 02.04.2013 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 30604032).

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Статтею 244-2 КАС України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, висновки, викладені у вищевказаній постанові Верховного суду України, мають бути обовязково враховані у спірних правовідносинах.

Крім того, позивачем не було враховано, що адміністративно-господарські санкції за не зайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена діючим законодавством України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку з учиненням правопорушення.

Таким чином, нарахування таких сум за фактом, не повязаним з порушенням вимог Закону № 875, є порушенням позивачем обсягу своєї компетенції та повноважень.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню

В судовому засіданні 16.06.2016 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови, а постанова в повному обсязі складена та підписана 21.06.2016 року

Керуючись ст. ст. 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.