Справа № 825/2480/15-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Київ К/800/44751/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л.,
Швеця В.В.,
розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірною бездіяльності і стягнення грошової компенсації за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною бездіяльність ЧОВК стосовно не зарахування позивача на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 12.03.2015 до в/ч НОМЕР_1 та не своєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 ; визнання неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати позивачу нарахованої згідно наказів військового комісара ЧОВК грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 5515,06 грн. та стягнення з в/ч НОМЕР_1 на користь позивача грошової компенсації в сумі 5515,06 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно незарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 06.02.2015 року по 01.03.2015 року та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно незарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 18.03.2014 року по 05.02.2015 року та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до військової частини НОМЕР_1 залишено без розгляду. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року та прийнято нову про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в який просив скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено.

Згідно з наказом від 18.03.2014 № 21 військового комісара Козелецького районного військового комісаріату позивач був призваний на військову службу по мобілізації та був призначений на посаду "офіцер мобілізаційного відділення".

Всупереч вимог підпункту "н" до норми № 1 (загальновійськова) постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 (зі змінами) "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації" (зі змінами) ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача було зараховано на продовольче забезпечення військової частини НОМЕР_1 лише з 01.12.2014 року. В результаті чого позивач не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством Оборони України у період з 18.03.2014 року по 12.03.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку про бездіяльність ЧОВК стосовно не зарахування позивача на продовольче забезпечення з 06.02.2015 по 01.03.2015 та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про відсутність права позивача на отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, вказаною нормою Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.

29.03.2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» (далі - Постанова №426), якою затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної постанови також не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за неотримане продовольче забезпечення.

Пунктом 2.3 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 року № 402 передбачено, що у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 року № 402 передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцям.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивача звільнено з військової служби 12.03.2015 року згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 25.

Тобто на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення за період з 06.02.2015 року по 01.03.2015 року позивач був звільнений з військової служби, тобто не мав статусу військовослужбовця.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанцій, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача грошової компенсації замість неотриманих ним продовольчих пайків, оскільки на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, як Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так і Постанова №426 не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 № 402 не підлягає застосуванню, оскільки стосується тільки військовослужбовців, а не осіб, звільнених з військової служби, та норми цього Положення (п.2.3) не узгоджується з приписами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-79а15, в якій Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідного права військовослужбовців є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року - без змін, оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

Я.Л. Іваненко

В.В. Швець