Справа № 826/10067/15
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Київ К/800/1244/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки М.О.,
при секретарі:Слободян О.М.,
за участю: представника позивача - представника позивача - представника відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, Шевченка Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_8 як представника ОСОБА_9 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_8 як представник ОСОБА_9 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що постановою Правління Національного банку України

від 13 лютого 2015 року №105 публічне акціонерне товариство «Златобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

13 лютого 2015 року на підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Златобанк», яким з 14 лютого 2015 року розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 14 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року включно.

23 лютого 2015 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про пошук потенційних інвесторів публічного акціонерного товариства «Златобанк».

ОСОБА_9 02 березня 2015 року подала пакет документів для участі в конкурсі як кваліфікований інвестор, а також направила до Національного банку України клопотання про погодження набуття істотної участі в публічному акціонерному товаристві «Златобанк» з пакетом документів.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03 березня 2015 року на своєму сайті розміщено повідомлення про продовження строків для пошуку потенційних інвесторів, що виявили намір взяти участь у виведенні з ринку публічного акціонерного товариства «Златобанк» до 13 березня 2015 року включно, запропоновано способи виведення банку з ринку: відчуження всіх або частини активів і зобов'язань банку на користь приймаючого банку; створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань, продаж банку в цілому.

За результатами розгляду документів, наданих позивачем, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23 березня 2015 року №073/15 прийнято рішення про допущення позивача до участі у конкурсі з відбору кваліфікованих інвесторів та запропоновано до 08 квітня 2015 року подати конкурсну пропозицію, із зазначенням дати оголошення результатів конкурсу - не пізніше 13 квітня 2015 року, про що ОСОБА_9 повідомлено електронним листом 24 березня 2015 року.

Листом від 07 квітня 2015 року Національний банк України повідомив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про заборону ОСОБА_9 прямого набуття істотної участі у публічному акціонерному товаристві «Златобанк».

08 квітня 2015 року позивач подала до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб конкурсну пропозицію щодо виведення банку з ринку шляхом продажу неплатоспроможного банку інвестору.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оформленим протоколом від 14 квітня 2015 року №087/15, зокрема, не визнано ОСОБА_9 переможцем конкурсу та затверджено план врегулювання неплатоспроможного банку шляхом ліквідації з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб.

Зазначене рішення відповідач обґрунтував невідповідністю умов інвестора вимогам чинного законодавства, що унеможливлює реалізацію плану заходів, запропонованих інвестором, та повідомленням Національного банку України, викладеним у листі від 07 квітня 2015 року, про прийняття рішення про заборону ОСОБА_9 прямого набуття істотної участі у публічному акціонерному товаристві «Златобанк».

Позивачем 16 квітня 2015 року після затвердження плану врегулювання подано нову конкурсну пропозицію, якою запропоновано створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань як спосіб виведення неплатоспроможного банку з ринку, та поставлено питання про внесення змін до плану врегулювання в частині зміни способу виведення неплатоспроможного банку з ринку з ліквідації з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб на запропонований позивачем.

29 квітня Фонд гарантування вкладів фізичних осіб направив на електронну адресу позивача лист, яким повідомив про невизнання ОСОБА_9 переможцем конкурсу.

Не погоджуючись з такими рішеннями і діями відповідача, ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо незміни плану врегулювання в частині зміни способу на «створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку»; зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до плану врегулювання в частині зміни способу на «створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку»; зобов'язання провести новий конкурс по виведенню неплатоспроможного банку з ринку способом «створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку».

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що дії відповідача при відмові у внесенні змін до плану врегулювання є правомірними та вчинені відповідно до вимог законодавства.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду

від 27 серпня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України

від 02 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про:

- визнання строком закінчення конкурсу щодо визначення інвестора для способу виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом створення та продажу інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку 28 квітня 2015 року;

- зобов'язання прийняти конкурсну пропозицію позивача;

- зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнати позивача переможцем даного конкурсу;

- зобов'язання відповідача вчинити всі необхідні дії для продажу інвестору перехідного банку.

У позові відмовлено з огляду на те, що відповідачем правомірно відхилено первісну пропозицію ОСОБА_9 у зв'язку з її невідповідністю вимогам чинного законодавства, а також правомірно відхилено повторну пропозицію з огляду на її надходження після затвердження плану врегулювання неплатоспроможного банку, щодо зобов'язання прийняти конкурсну пропозицію та визнати позивача переможцем даного конкурсу - такі дії є дискреційними повноваженнями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У даній адміністративній справі суттю позовних вимог є зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до затвердженого плану врегулювання та провести новий конкурс.

Статтею 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції, зокрема: здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Положенням статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду. За рішенням виконавчої дирекції Фонду цей строк може бути продовжений до 30 днів.

План врегулювання складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із таких способів:

1) ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб у порядку, встановленому цим Законом;

2) ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку;

3) відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;

4) створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;

5) продаж неплатоспроможного банку інвестору.

План врегулювання має, зокрема, містити:

1) порівняльний аналіз та обґрунтування витрат, пов'язаних із здійсненням заходів, передбачених частиною другою цієї статті, з точки зору обрання найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку. Такий аналіз здійснюється відповідно до методики, визначеної виконавчою дирекцією Фонду;

2) спосіб, порядок та строки врегулювання відносин з учасниками, вкладниками та іншими кредиторами банку;

3) умови конкурсу (аукціону) щодо визначення приймаючого банку та/або інвестора;

4) умови та строки ліквідації банку.

Після затвердження плану врегулювання тимчасова адміністрація та/або ліквідація банку здійснюються на підставі і на виконання плану врегулювання.

Виконавча дирекція Фонду у будь-який час має право вносити зміни та доповнення до плану врегулювання. Виконавча дирекція Фонду зобов'язана внести зміни до плану врегулювання в частині зміни способу виведення неплатоспроможного банку з ринку, якщо реалізація обраного способу виведення банку з ринку виявилася неможливою протягом строків, визначених планом врегулювання.

Згідно зі статтею 39-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядок проведення Фондом відкритого конкурсу з метою виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, визначених пунктами 3 - 5 частини другої статті 39 цього Закону, встановлюється актами Фонду.

Відповідно до пункту 2.1 розділу I «Загальні положення» Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року №2, виведення неплатоспроможного банку з ринку - це заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.

Главою 1 Розділу II «Функції Фонду при реалізації способів виведення неплатоспроможного банку з ринку» Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку також визначені способи виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснюється Фондом одним з таких способів:

- ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб;

- ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку;

- відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;

- створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;

- продаж неплатоспроможного банку інвестору.

Главою 3 Розділу ІІІ Положення визначений порядок підготовки плану врегулювання та вибір способу виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Фонд приступає до розробки плану врегулювання на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку у день призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію.

Фонд визначає у плані врегулювання спосіб виведення неплатоспроможного банку з ринку, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Виконавча дирекція Фонду повинна затвердити спосіб виведення неплатоспроможного банку з ринку, що базується на аналізі очікуваних витрат Фонду, пов'язаних з кожним із способів, які потенційно можуть бути застосовані до даного неплатоспроможного банку, та з урахуванням фінансових пропозицій, що представлені потенційними інвесторами.

З метою пошуку потенційних інвесторів, що можуть бути залучені до виведення неплатоспроможного банку з ринку, Фонд не пізніше тридцятого дня після призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію розміщує на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет та/або газетах повідомлення щодо пошуку потенційних інвесторів.

За результатами опрацювання поданих документів потенційними інвесторами виконавча дирекція Фонду затверджує список кваліфікованих інвесторів, що виявили інтерес до виведення конкретного неплатоспроможного банку з ринку.

Проект плану врегулювання, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку, розробляється відповідним підрозділом Фонду та подається для затвердження виконавчій дирекції Фонду не пізніше тридцяти днів з дня запровадження тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

За рішенням виконавчої дирекції Фонду цей строк може бути продовжений на тридцять днів.

Виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання неплатоспроможного банку не пізніше 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації. За рішенням виконавчої дирекції Фонду цей строк може бути продовжений до 30 днів.

Виконавча дирекція Фонду має право вносити зміни до плану врегулювання, не змінюючи при цьому обраний спосіб виведення неплатоспроможного банку з ринку.

У разі неможливості виконання плану врегулювання, а також у разі виникнення додаткових обставин, про які не було відомо на дату затвердження плану врегулювання, Фонд може змінити обраний спосіб виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Рішення про зміну обраного способу виведення неплатоспроможного банку з ринку одночасно передбачає припинення виконання раніше затвердженого плану врегулювання.

З аналізу наведених норм вбачається, що зміна затвердженого плану врегулювання виведення неплатоспроможного банку з ринку є правом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а такий обов'язок виникає лише у випадку, коли неможливо виконати вже затверджений план врегулювання.

Так, судами встановлено, що за результатами розгляду первісної пропозиції позивача відповідачем була виявлена встановлена Національним банком України заборона ОСОБА_9 набуття істотної участі у публічному акціонерному товаристві «Златобанк», що є обов'язковою умовою для можливості затвердження плану врегулювання, запропонованого позивачем.

З огляду на відсутність інших конкурсних пропозицій відповідачем затверджено план врегулювання неплатоспроможного банку шляхом ліквідації з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб.

Відтак, суди, встановивши, що відсутні докази неможливості реалізації плану врегулювання неплатоспроможного банку шляхом ліквідації з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, а вже затверджений план врегулювання неплатоспроможного банку не передбачає проведення конкурсу, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 як представника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачені статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: