Справа № 2а-1653/12/2670
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2012-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2012 року № 2а-1653/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., при секретарі судового засідання Тимошенко К.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до про Державної податкової адміністрації у місті Києві, Державної податкової служби у місті Києві визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової адміністрації у місті Києві, Державної податкової служби у місті Києві, в якому просив визнати протиправною відмову в наданні щорічної відпустки за 2011 рік; зобовґязати Державну податкову адміністрацію у місті Києві, Державну податкову службу у місті Києві надати підполковнику податкової міліції ОСОБА_1 (А-054278) невикористану щорічну відпустку за 2011 рік та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення; солідарно стягнути з Державної податкової адміністрації у місті Києві, Державної податкової служби у місті Києві на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 160000 грн.; в частині надання відпустки допустити негайне виконання постанови та встановити десятиденний строк для подання Державною податковою адміністрацією у місті Києві, Державною податковою службою у місті Києві звіту до суду про виконання постанови, з моменту набрання постановою законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Державна податкова адміністрація у місті Києві протиправно відмовила у наданні йому щорічної відпустки.

В запереченнях проти позову представник Державної податкової служби у місті Києві зазначив, що Державною податковою службою у місті Києві не було відмовлено позивачу у наданні щорічної відпустки за 2011 рік, а було запропоновано прибути для вирішення певних питань, про що свідчать направлені на адресу позивача листи.

Державна податкова адміністрація у місті Києві явку повноважного представника в судові засідання не забезпечила, письмових заперечень на позов на адресу суду не надходило.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2012 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 19 березня 2012 року суд протокольною ухвалою повернув заяву позивача в порядку статті 137 КАС України у звґязку з недодержанням вимог статті 106 КАС України.

Позивач та його представник в судовому засіданні 19 березня 2012 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили суд позов задовольнити.

Представник Державної податкової служби у місті Києві проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Згідно ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене протокольною ухвалою від 19 березня 2012 року суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Державної податкової адміністрації України від 25 березня 2011 року № 431-о підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (А-054278) звільнено з посади начальника головного відділу податкової міліції першого заступника начальника державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва, зарахувавши його у розпорядження ДПА у місті Києві згідно з поданим рапортом.

09 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом на імґя Голови комісії з проведення реорганізації ДПА у м. Києві ОСОБА_2 про надання йому чергової відпустки за 2011 рік з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення з 30 грудня 2011 року по 02 лютого 2012 року, який одержано Державною податковою адміністрацією у м.Києві 12 грудня 2011 року (вх. №1237/к) та зареєстровано в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м.Києві 14 грудня 2011 року (вх. №255/к).

21 грудня 2011 року листом № 2792/10/04-229 Державна податкова адміністрація у м. Києві повідомила позивача, що рапорт останнього розглянуто та з посиланням на п.40 пп. «в», п. 45 пп. «а»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ запропонувала йому прибути до ВКПС ПМ УП ДПА у м. Києві для вибору однієї з наявних вакантних посад та призначення на вибрану посаду. Також у зазначеному листі відповідач просив позивача надати оправдовуючи документи щодо відсутності останнього на роботі з 25 березня 2011 року.

28 грудня 2011 року ОСОБА_1 подав звернення на імґя Голови комісії з проведення реорганізації ДПА у м. Києві ОСОБА_2, в якому також просив надати йому чергову відпустку за 2011 рік з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення з 30 грудня 2011 року по 02 лютого 2012 року, який одержано Державною податковою адміністрацією у м.Києві 28 грудня 2011 року (вх. №1309/к).

Державна податкова адміністрація у м. Києві 06 січня 2012 року листом № 21/К/26-04/12 з посиланням на п.40 пп. «в», п. 45 пп. «а»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказ № 431-о від 25 березня 2011 року повідомила ОСОБА_1 про те, що з метою задоволення викладених у листі питань щодо надання позивачу чергової відпустки за 2011 рік, останньому необхідно прибути до ВКПС ПМ УП ДПА у м. Києві для вибору однієї з наявних вакантних посад та призначення на вибрану посаду, а також надати оправдовуючи документи щодо відсутності останнього на роботі з 25 березня 2011 року.

Позивач вважає відмову у наданні йому щорічної відпустки протиправною, оскільки, на його думку, виключно Розділом VI Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ регулюється порядок надання відпусток, а посилання відповідача на підпункт «в»пункту 40 та підпункт «а»пункту 45 зазначеного Положення при відмові у задоволенні його рапорту, на його думку, є безпідставним, оскільки вказані норми регулюють інші правовідносини.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Такий порядок регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114).

Як заначалось вище, Державна податкова адміністрація у м. Києві у своїх відповідях на адресу позивача посилалася на п.40 пп. «в», п. 45 пп. «а»Положення № 114.

Разом з тим, підпункт «в»пункту 40 Положення № 114 передбачає, що при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Відповідно ж до підпункту «а»пункту 45 Положення № 114 переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться при скороченні штатів.

Порядок надання відпусток та визначення їх тривалості регулюються Розділом VI Положення № 114.

Так, відповідно до пункту 49 зазначеного Положення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: чергові; короткострокові; через хворобу; канікулярні; у зв'язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ СРСР і Міністерства внутрішніх справ; додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Згідно пункту 52 вказаного Положення чергова відпустка має бути надана протягом календарного року кожній особі рядового або начальницького складу. В особливих випадках з дозволу прямого начальника (від начальника управління внутрішніх справ Кримської АРСР, області, м. Києва, йому рівних і вище) невикористана чергова відпустка за минулий рік може бути надана в I кварталі наступного року. Особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється начальником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального закладу.

Відповідно до пункту 56 Положення № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому цього пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства (ч. 2 пункту 56 Положення).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій при розгляді рапорту та звернення позивача про надання йому відпустки.

При цьому судом враховується, що відповідачем на пропозицію суду не надано будь-яких звернень на адресу позивача про прибуття до ДПА у м. Києві для вибору однієї з наявних вакантних посад та призначення на вибрану посаду у період з 25 березня 2011 року до 21 грудня 2011 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 19 березня 2012 року вбачається, що у розділі «стан юридичної особи»стосовно Державної податкової адміністрації у м. Києві міститься запис припинено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації у м. Києві в частині надання невикористаної щорічної відпустки за 2011 рік та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення задоволенню не підлягають.

Відповідно до Указу Президента України від № 1085/2010 від 09 грудня 2010 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади»утворено Державну податкову службу України, реорганізувавши Державну податкову адміністрацію України.

Зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 19 березня 2012 року вбачається, що за адресою місця реєстрації Державної податкової адміністрації у м. Києві, а саме: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19 та за таким же ідентифікаційним кодом юридичної особи, а саме: 01291502 зареєстровано Державну податкову службу у м.Києві.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною відмову Державної податкової адміністрації у м.Києві в наданні щорічної відпустки за 2011 рік та в частині зобовґязання надати підполковнику податкової міліції ОСОБА_1 (А-054278) невикористану щорічну відпустку за 2011 рік та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

При цьому, враховуючи, що Державну податкову адміністрацію у м. Києві ліквідовано, підлягають до задоволення позовні вимоги позивача до Державної податкової служби у м.Києві в частині надання невикористаної щорічної відпустки за 2011 рік та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення.

В частині позовних вимог позивача солідарно стягнути з Державної податкової адміністрації у місті Києві, Державної податкової служби у місті Києві на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 160000 грн. суд приходить до наступних висновків.

За приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивачем під час розгляду справи не надано доказів у звґязку з ненаданням відпустки, порушення прав, що призвело до моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, втрати ним нормальних життєвих звязків і вимагало додаткових зусиль для організації його життя та доказів в обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди та не доведено наявність причинного звґязку між шкодою і протиправним діянням відповідачів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 160000 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги ОСОБА_1 в частині надання відпустки допустити негайне виконання постанови суду, суд зазначає, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки надання відпустки відсутнє серед переліку постанов суду, які виконуються негайно, визначеного частиною першою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

В частині встановлення десятиденного строку для подання Державною податковою адміністрацією у місті Києві, Державною податковою службою у місті Києві звіту до суду про виконання постанови, з моменту набрання постановою законної сили суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобовґязати субґєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, зобовґязання субґєкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обовґязком суду.

За таких обставин та враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Частиною третьою вказаної статті встановлено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 21,46 грн. судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державної податкової адміністрації у місті Києві в наданні щорічної відпустки за 2011 рік.

Зобовязати Державну податкову службу у місті Києві надати підполковнику податкової міліції ОСОБА_1 (А-054278) невикористану щорічну відпустку за 2011 рік та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення.

Судові витрати в сумі 21,46 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби у місті Києві.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко