Справа № 824/349/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 р. м. Чернівці справа № 824/349/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Мазурок Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Чернівецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 29.04.2016 р. № 000029.

Позовні вимоги мотивовані тим, що уповноваженими працівниками Чернівецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач, Чернівецька ОДПІ) проведено фактичну перевірку з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами у магазині, де він здійснює свою підприємницьку діяльність. За результатами перевірки, на підставі встановлених порушень відображених у акті перевірки, відповідачем винесено рішення від 29.04.2016 р. № 000029, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції. Вважає, оскаржуване рішення протиправним та такими, що підлягає скасуванню, оскільки: він не є виробником алкогольних напоїв, а придбав їх у ТОВ "ТД Український продукт; обов'язку маркування товару немає, тому що постачався у скляній тарі ємністю по 10 літрів; маркування алкогольних напоїв здійснюється виробниками зазначеної продукції.

В судовому засіданні представник позивача також вказував, що Чернівецька ОДПІ не є органом, що видавав суб'єкту підприємницької діяльності ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями, а тому відповідач не був наділений повноваженнями приймати оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач до суду подав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначав, що під час перевірки позивача встановлено зберігання та реалізацію ним алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка України. На підставі виявлених порушень винесено оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій, яке є обґрунтованим та відповідає вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову та просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 (58025, АДРЕСА_1, РНОКПП 8) зареєстрована як фізична особа-підприємець 10.06.2011 р. виконавчим комітетом Чернівецької міської ради та перебуває на загальній системі оподаткування (а.с.39, 40).

Основними видами діяльності позивача є: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 107693 від 06.11.2012 р.

04.08.2015 р. позивач отримала ліцензію серії АЕ № 667182 на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, строком дії з 05.08.2015 р. по 05.08.2016 р. (а.с.47). Згідно вказаної ліцензії місце торгівлі визначено за адресою: м. Чернівці, вул. Александрі, 4, магазин продовольчих та промислових товарів.

Згідно договору оперативної оренди № 1 від 02.01.2016 р., укладеного між ПП ОСОБА_4 (орендодавець) та ПП ОСОБА_3 (орендар), позивач прийняв у тимчасове строкове платне користування (оперативну оренду) нежитлові приміщення загальною площею 85 кв.м., а саме приміщення площею 15 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Чернівці, вулиця Александрі, 4, для торгівлі товаром (а.с.43-44).

На підставі направлень Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області від 15.04.2016 р. №000223, №000222 та наказу від 15.04.2016 р. №134 "Про проведення фактичної перевірки", посадовими особами контролюючого органу проведено фактичну перевірку магазину продовольчих та промислових товарів суб'єкта господарської діяльності - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) за адресою: м. Чернівці, вул. Александрі, 4 за дотриманням суб'єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтва, у тому числі на виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої складено акт від 22.04.2016 р. №698/24-12-40-16/НОМЕР_1 (а.с. 56 - 57).

В ході перевірки встановлено, що на момент проведення перевірки в магазині за адресою м. Чернівці, вул. Александрі, 4 діяльність у сфері роздрібної торгівлі здійснювалась, споживачі обслуговувались. В асортименті магазину тютюнові вироби та алкогольні напої. На момент перевірки в магазині в реалізації знаходились:

- горілка "Діамант" в бутлях зі скла, ємністю 10 л. міцністю 40% в кількості 3 бутля, виробник Республіка Молдова, імпортер ТОВ "Александра Бліг" (м. Александрі Кіровоградської області), ціна за 1 л. 109,80 грн. на загальну суму 3294 грн.;

- коньяк "Мілада" три зірки, 1 бутиль зі скла, ємністю 10 л, міцність 40%, виробництво Грузія, імпортер ТОВ "Сімферопольський виноконьячний завод" (м. Дніпропетровськ) за ціною 168 грн. за 1 л. на загальну суму 1680 грн.

Дані алкогольні напої зберігались та реалізовувались без марок акцизного податку встановленого зразка України. Накладні на даний товар на момент перевірки не надано.

20.04.2016 р. позивачем додатково надано відповідачу накладну №4009 від 18.04.2016р. на горілку "Діамант" ємністю 10 л. в кількості 2 бутля на загальну суму 1730,0 грн. (постачальник ТОВ "ТД Український продукт") та накладну № 4011 від 18.04.2016 р. на коньяк Грузинський три зірки ємністю 10 л. в кількості 1 бутиль на суму 1465,00 грн. (постачальник ТОВ "ДТ Український продукт").

Факт наявності перелічених у акті перевірки алкогольних напоїв та реалізацію їх без марок акцизного податку в магазині продовольчих та промислових товарів за адресою м. Чернівці, вул. Александрі, 4 позивачем підтверджено у своєму письмовому поясненні від 19.04.2016 р. (а.с. 92).

Зокрема, у даному поясненні підтверджується реалізація та зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку і пояснюється позивачем дана обставина тим, що підакцизні товари були отримані в такому вигляді від фірми постачальника - "ТД Український продукт".

За результатами проведеної перевірки, відповідачем зроблено висновки про реалізацію позивачем алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка України, чим порушено ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та ч. 4 абз. 3 вимог Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р. №1251.

На підставі висновків викладених в акті перевірки, керуючись абз.15 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", 29.04.2016 р. відповідачем винесено рішення № 000029 про застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за зберігання та реалізацію напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка України (а.с. 58).

Оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 29.04.2016 р. №000029 підписано першим заступником начальника Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_5.

Вказане рішення направлено ОСОБА_3 листом від 29.04.2016р. №4961/24-12-40-12 (а.с.78 ).

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. № 2755 - VI (далі - ПК України).

Підпунктом 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право, зокрема, застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно зі ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до положень п.113.1 ст. 113 ПК України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Згідно приписів п.113.3 ст. 113 ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Питання про відповідальність платника податків за правопорушення, пов'язане із обігом підакцизних товарів, як іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, які керуються як нормами ПК України, так і нормами спеціального закону, яким в даному випадку є Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" № 481/95-ВР від 19.12.1995 р. (далі - Закон №481/95-ВР).

Приписами ст. 1 Закону № 481/95-ВР визначено, що алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Маркування алкогольних напоїв здійснюється в порядку визначеному ч. 1 ст. 11 Закону № 481/95-ВР, якою встановлено єдині вимоги до маркування алкогольної продукції та розливу її в тару. Так, на лицьовій стороні етикетки кожної пляшки або самої пляшки (іншого посуду) алкогольних напоїв, що реалізуються в Україні вказується: загальна та власна назва виробу; найменування виробника; знак для товарів і послуг; географічна назва місця виготовлення виробу; вміст спирту (% об.); місткість посуду; вміст цукру; позначення нормативного документа (для продукції вітчизняного виробництва, призначеної для реалізації на території України). На видимій стороні етикетки, або конкретики, або корка, або пляшки (іншого посуду) виробу повинні бути зазначені дата виготовлення виробу, код суб'єкта господарювання або номер ліцензії на виробництво.

Згідно ст. 9 Закону № 481/95-ВР спирт етиловий, коньячний і плодовий, спирт етиловий ректифікований виноградний, спирт етиловий ректифікований плодовий, спирт-сирець виноградний, спирт-сирець плодовий, алкогольні напої та тютюнові вироби повинні відповідати вимогам затверджених і зареєстрованих у встановленому законодавством порядку нормативних документів, які діють в Україні.

Відповідно до абз.3 ч.4 ст. 11 Закону № 481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п.п. 14.1.107 п.14.1 ст. 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Пунктом 14.1.109 вказаної статті ПК України передбачено, що маркуванням алкогольних напоїв є наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Таким чином, суд приходить до переконання, що марка акцизного податку підтверджує факт сплати акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України алкогольних виробів, а також гарантує їх якість та відповідність стандартам та вимогам визначеним нормативно-правовими актами України.

Дослідженням акту перевірки від 22.04.2016 р. №698/24-12-40-16/НОМЕР_1 встановлено, що на момент перевірки в магазині, в реалізації знаходилась: горілка "Діамант" в бутлях зі скла, ємністю 10 л. міцністю 40% в кількості 3 бутля, виробник Республіка Молдова, імпортер ТОВ "Александра Бліг" (м. Александрі Кіровоградської області), ціна за 1 л. 109,80 грн. на загальну суму 3294 грн.; 1 бутиль зі скла коньяку "Мілада" три зірки ємністю 10 л, міцність 40%, виробництво Грузія, імпортер ТОВ "Сімферопольський виноконьячний завод" (м. Дніпропетровськ) за ціною 168 грн. за 1 л. на загальну суму 1680 грн. Дані алкогольні напої зберігались та реалізовувались без марок акцизного податку встановленого зразка України.

Із матеріалів справи видно та не заперечується сторонами в судовому засіданні, що вказані алкогольні напої зберігались та реалізовувались позивачем без марок акцизного податку встановленого зразка України.

Питання щодо виготовлення, зберігання, продажу марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів врегульовані положеннями ст. 226 ПК України.

Так, положеннями п.226.5, п.226.6 ст.226 ПК України передбачено, що маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об'ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об'ємних одиниць не здійснюється.

Пунктом 226.3 ст.226 ПК України встановлено, що виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Положенням про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р. № 1251 (далі - Положення № 1251), передбачено, що підприємства - виробники та імпортери алкогольних напоїв і тютюнових виробів подають щомісяця до 10 числа територіальному органу ДФС для задоволення через два місяці потреби в марках за їх видами, платіжний документ на перерахування плати за марки з відміткою банку про дату виконання платіжного доручення та звіт про використання марок, придбаних попередньому місяці.

Згідно п. 8 та 9 цього Положення марки продаються суб'єктам господарювання, які відповідно до законодавства є платниками акцизного податку з алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Плата за марки акцизного податку зараховується до державного бюджету і відповідно до бюджетного законодавства використовується виключно для фінансування витрат, пов'язаних з їх виробництвом, зберіганням та реалізацією.

Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв (п.226.7 ст.226 ПК України).

Вважаються такими, що не марковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари. (п.226.9 ст.226 ПК України).

Пунктом 226.10 ст. 226 ПК України передбачено, що не підлягають маркуванню:

- алкогольні напої і тютюнові вироби, які постачаються для реалізації магазинам безмитної торгівлі безпосередньо вітчизняними виробниками такої продукції за прямими договорами, укладеними між вітчизняними виробниками алкогольних напоїв і тютюнових виробів і власниками магазинів безмитної торгівлі. При цьому переміщення алкогольних напоїв і тютюнових виробів, що спрямовуються виробниками до магазинів безмитної торгівлі, здійснюється під митним контролем із застосуванням заходів гарантування доставки;

- алкогольні напої і тютюнові вироби, які ввозяться в Україну і розміщуються у митному режимі магазину безмитної торгівлі;

- еталонні (моніторингові) чи тестові зразки тютюнових виробів, які не призначені для продажу вроздріб і ввозяться на митну територію України акредитованими державними випробувальними лабораторіями та/або суб'єктами господарювання, які мають ліцензії на право виробництва відповідної продукції, для проведення досліджень чи випробувань (калібрування лабораторного обладнання, проведення дегустацій, вивчення фізико-хімічних показників, дизайну).

Відповідно до п.228.9 ст.228 ПК України відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, несплату чи несвоєчасну сплату податку несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до закону.

Суд констатує, що позивач всупереч наведеним нормам, здійснював реалізацію та зберігання алкогольних напоїв без додержання порядку маркування, оскільки саме він є продавцем вказаної продукції.

Вказана обставина не заперечувалася сторонами в судовому засіданні.

Згідно п. 226.14 ст. 226 ПК України для одержання марок акцизного податку імпортер повинен подати продавцю таких марок заявку-розрахунок у трьох примірниках за встановленою продавцем марок формою, платіжні документи, що підтверджують внесення плати за марки та сплату податку до відповідного бюджету. Один примірник заявки-розрахунку залишається у продавця марок акцизного податку, другий - з відміткою продавця марок про сплату податку повертається імпортеру для передачі контролюючому органу, третій - з відміткою продавця марок залишається у покупця (імпортера).

Під час судового розгляду справи, представник позивача стверджував, що під час перевірки позивачем здійснювалася реалізація та зберігання алкогольних напоїв іноземного виробництва, а саме горілки "Діамант" виробник Республіка Молдова, імпортер ТОВ "Александра Бліг" (м. Александрі Кіровоградської області) та коньяку "Мілада" виробництво Грузія, імпортер ТОВ "Сімферопольський виноконьячний завод" (м. Дніпропетровськ).

Разом з тим, на пропозицію суду, позивач не надав жодних доказів, що підтверджують внесення плати за марки та сплату податку до відповідного бюджету вказаними імпортерами за ввезені алкогольних напоїв.

Згідно із ч.1 ст.17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирецем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягуються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Частиною 2 ст.17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкцій у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200% вартості товару, але не менше 17000 грн.

Наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується факт зберігання позивачем алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, відтак відповідач правомірно застосовав до позивача фінансову санкцію у розмірі 17000,00 грн.

Крім того, вирішуючи вказаний спір, суд враховує положення п.226.11 ст.226 ПК України, яким передбачено, що ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісії з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється.

Те, що роздрібна торгівля в Україні можлива лише належним чином маркованими алкогольними напоями, крім ПК України підтверджують також Правила роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 р. № 854 (далі - Правила № 854).

Згідно з п.8 Правил суб'єкту господарювання, який здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями, забороняється приймати для продажу та зберігати алкогольні напої від юридичних і фізичних осіб, які не мають ліцензії на виробництво або на право імпорту чи оптової торгівлі алкогольними напоями.

Позивач не надав до суду докази отримання постачальником алкогольних напої - ТОВ "ТД Український продукт" ліцензії на виробництво або на право імпорту чи оптової торгівлі алкогольними напоями.

Пункт 12 Правил № 854 також встановлює, що зберігання та реалізація алкогольних напоїв дозволяється тільки за наявності марки акцизного податку на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством.

Отже, позивач зобов'язаний був здійснювати зберігання та реалізацію лише тих алкогольних напоїв, які марковані акцизними марками з дотриманням вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, відповідачем, на підставі виявлених порушень, правомірно винесено оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій.

Посилання позивача на те, що алкогольна продукція, яка виявлена під час перевірки, у скляній тарі ємністю більше 5 літрів не підлягає маркуванню, судом не беруться до уваги виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.п. "в" п.227.1 ст.227 ПК України суб'єкти господарювання - юридичні та фізичні особи, які уклали з іноземними виробниками або іншими нерезидентами контракт (договір) про постачання в Україну алкогольних напоїв і тютюнових виробів, мають право ввозити та митну територію України імпортні алкогольні напої і тютюнові вироби, якщо алкогольні напої в автомобільних і залізничних цистернах, а також у баках, бачках та інших ємностях місткістю більш як 5 літрів ввозяться в Україну з метою продажу або обміну на митній території України та не підлягають маркуванню. У такому разі податок сплачується до або під час митного оформлення. Контроль за його сплатою здійснюється митними органами.

Отже, наведена норма ПК України поширюється тільки на суб'єктів господарювання, які уклали з іноземними виробниками або іншими нерезидентами контракт (договір) про постачання в Україну алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що позивач не укладав з іноземними виробниками або іншими нерезидентами контракт (договір) про постачання в Україну алкогольних напоїв, а придбав їх у резидента України - ТОВ "ТД Український продукт".

За наведених обставин, приписи п.п. "в" п.227.1 ст.227 ПК України не поширюються на спірні правовідносини.

Доводи позивача стосовно того, що відповідач не є органом, що видавав суб'єкту підприємницької діяльності ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями, а тому не був наділений повноваженнями на прийняття оскаржуваного рішення, суд не бере до уваги, з наступних міркувань.

Частиною 4 ст. 17 Закону № 481/95-ВР визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Так, рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

При застосуванні наведеної норми, суд враховує, що приписи ст. 17 Закону № 481/95-ВР не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Такі норми містить Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р. № 790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Разом із тим відповідно до п. 10 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Зазначене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України.

У свою чергу згідно з п.п. 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Визначений аналізованою законодавчою нормою обов'язок контролюючого органу є безумовним і виникає в тому разі, коли контролюючим органом виявлено відповідні порушення, що тягнуть за собою застосування до платника податків штрафних санкцій.

Водночас, ст. 113 ПК України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції застосовуються також і за порушення вимог іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладено на контролюючі органи.

Таким чином, обов'язком контролюючих органів у розумінні ПК України є визначення суми грошових зобов'язань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Зазначене поширюється також і на санкції за порушення норм законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки контроль за дотриманням відповідних норм покладено на органи доходів і зборів України.

При цьому відповідно до п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

- невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

- завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

- заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобов'язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

При цьому в п. 58.1 статті 58 ПК України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобов'язання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

Зазначене цілком стосується Чернівецької ОДПІ, яка контролюює дотримання вимог законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Судом встановлено, що Чернівецькою ОДПІ за наслідками перевірки винесено оскаржуване рішення про застосування фінансової санкції, що за формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню.

Проте, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу, суд не сприймає як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Як підтверджено матеріалами справи спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення суд визнає правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Таким чином, окремі дефекти податкового повідомлення-рішення контролюючого органу не можуть сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності такого рішення. Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах його повноважень, та з його змісту можна чітко визначити суть встановленого порушення законодавства, таке рішення не підлягає скасуванню.

Не заслуговує уваги також посилання позивача на судове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці, як на підставу відсутності порушень щодо зберігання алкогольних напоїв.

Судом встановлено, що 25.04.2016 р. відповідач направив на адресу Садгірського районного суду м. Чернівці матеріали про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164-5 КУпАП відносно ОСОБА_3 (а.с. 79).

За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, постановою Садгірського районного суду м. Чернівці у справі №726/675/16-п від 11.05.2016 р. провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно позивача закрито у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 12-13).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас ч.4 ст.72 КАС України передбачено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми, на відміну від норми ч.1 ст.72 КАС України, прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Разом із тим досліджена норма встановлює межі обов'язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальному провадженні чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас, правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальному провадженні або постанова про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.

Слід зазначити, що постановою Садгірського районного суду м.Чернівці від 11.05.2016 р. у справі №726/675/16-п встановлено здійснення позивачем зберігання алкогольних напоїв іноземного виробництва без маркування акцизними марками, а саме: горілки "Діамант" та коньяку "Мілада".

Відтак, вказана постанова Садгірського районного суду м.Чернівці не спростовує факт зберігання позивачем алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятого рішення про застосування фінансових санкцій, а тому в задоволенні адміністративного позову варто відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена 29.06.2016 р.