Справа № 200/18522/15-а(2а/200/340/15)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2016 рокусправа № 200/18522/15-а(2а/200/340/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2 (дов. від 06.08.2015 року)

відповідача: - Щукіна А.Д. ( дов.від 01.01.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 р. у справі № 200/18522/15-а(2а/200/340/15)

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

"31" серпня 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 19.10.2015 року, просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_4;

- зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_4 пенсію за віком в розмірах відповідно до чинного законодавства з 31.08.2015 року;

- зобов'язати відповідача зарахувати ОСОБА_4, до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком період роботи з 06.09.1957 року по 21.08.1958 року на посаді учня столяра на Дніпропетровському радіозаводі у цеху виробництва товарів широкого вжитку, учня електромонтера електротехнічної лабораторії груп ремонту та перевірки електролічильників Дніпропетровських електромереж та на посаді електромонтера 3 розрядку електротехнічної лабораторії групи ремонту та перевірки електролічильників Дніпропетровських електромереж, відповідно до довідки ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» від 07.08.2015 року за №162/03 та архівної довідки ТДВ «Концерн «Весна» від 10.08.2015 року №59.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю відмови у призначенні пенсії, оскільки весь необхідний обсяг документів, подано разом із заявою.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 р. у справі № 200/18522/15-а(2а/200/340/15) адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що згідно до чинного законодавства України, відсутність місця реєстрації в Україні не може бути підставою для обмеження права особи на отримання пенсії за віком.

Не погодившись з постановою суду, Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 р. у справі № 200/18522/15-а(2а/200/340/15), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що питання, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не врегульовані. Вказує, що заява про призначення пенсії повинна подаватись за місцем проживання (реєстрації) заявника, в той час, як позивач проживає за кордоном та зазначає про відсутність способу переказу сум пенсій до держав, з якими Україною не укладено договорів та не надання позивачем банківського рахунку у банку, який виграв тендер на виплату пенсій на території України в порядку, передбаченому законодавством.

Представниками сторін надано ґрунтовні пояснення щодо обставин по справі та підтримано позиції викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 є громадянином України, постійне місце проживання якого - Ізраїль. Відповідно до матеріалів справи до моменту виїзду за кордон, позивач був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, в жовтні 1992р. позивач переїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. По досягненню 55-річного віку. 07.07.2015 року позивачем подано відповідачу заяву про призначення пенсії за віком.

Листом від 03.08.2015 року №2062/02/20 відповідачем відмовлено в призначенні позивачу пенсії з посиланням на проживання позивача за межами України та відсутності місця проживання на території України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги зазначив на протиправність дій відповідача по відмові в призначення позивачу пенсії за віком.

Колегія суддів вважає можливим погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України № 2981-III від 17.01.2002р., який набрав чинності з 1 січня 2002 року, встановлено, що пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2002р. № 497 «Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду» функції з призначення та виплати пенсій органами праці та соціального захисту населення з 01.07.2002р. передані органам Пенсійного фонду України.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до речення 2 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, згідно Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рн/2009, Конституційний Суд України визнав неконституційним положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за якими позивачу відмовлено у виплаті пенсії.

Зокрема, пунктом 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рн/2009 зазначено, що конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору, з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава в супереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи з правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. З наведених підстав, положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державною міжнародний договір, суперечить приписам Конституції України стосовно утвердження і забезпечення прав і свобод людини, неприпустимості обмеження конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадян України, які перебувають за її межами, права на соціальний захист у старості (ст.3, ч.1,2 ст.24, ч.3 ст.25, ч.1 ст.46, ч.1 ст.64 Конституції України).

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що після прийняття означеного рішення Конституційним Судом України, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить підстав для припинення виплати пенсії в разі перебування пенсіонера за кордоном.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рн/2009 відпала така умова припинення виплати пенсії та відмова у призначенні пенсії, як проживання пенсіонера за кордоном.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначеній цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. Таким чином, пенсія виплачується не за місцем реєстрації пенсіонера в Україні, а за місцем його фактичного перебування в Україні, яке він зазначить в своїй заяві.

З урахуванням викладених обставин, є правомірним висновок суду першої інстанції, що відмова Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська у нарахуванні позивачу - не ґрунтується на законі.

Крім того, згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проживаючи в державі Ізраїль, позивач, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України що проживають на території України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство не допускає обмеження права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджене постановою правління пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Згідно до п.16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Як вбачається з наведеного, вимога надання заявником паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу заявника та місце її проживання (реєстрації), необхідна перш за все для встановлення особи, яка вимагає призначення пенсії.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_4 до заяви про призначення пенсії надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до п. 1 Положення «Про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» затвердженого постановою Верховної Ради України № 2503 від 26.06.1996 року паспорт для виїзду за кордон - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

Враховуючи, що на момент звернення за призначенням пенсії позивач перебував за кордоном, його паспорт для виїзду за кордон є належним документом що підтверджує особу та українське громадянство позивача.

Доводи скаржника щодо необхідності місця реєстрації позивача в Україні, як необхідна умова для встановлення прив'язки особи, що звертається за призначенням пенсії до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, колегія суддів не вважає обґрунтованими з огляду на те, що до заяви про призначення пенсії ОСОБА_4 долучено довідку комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради від 26.07.2013 року №1074, яка засвідчує, що до зняття з обліку у зв'язку з виїздом за кордон, останній був зареєстрованим в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, що на думку колегії суддів є достатнім доказом правомірності звернення позивача саме до Бабушкінського територіального Управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжя.

З огляду на те, що при зверненні ОСОБА_4 з питання призначення пенсії ним надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який засвідчує особу заявника та її громадянство та, що в повній мірі відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (із змінами), затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, крім того, враховуючи, що надання інших документів, що засвідчують цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, загальний трудовий стаж, колегія суддів доходить висновку про відсутність у відповідача підстав для відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_4

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об'єктивно, повно та всебічно з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судової постанови, судовою колегією під час розгляду даної справи не встановлено, тому колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими судом доказами та не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Представником Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську надано клопотання про заміну сторони у зв'язку з правонаступництвом відповідача. На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1055 правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська є Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську, що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 31.03.2016 року. Враховуючи надані докази та приписи ст. 55 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 р. у справі № 200/18522/15-а(2а/200/340/15) - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 р. у справі № 200/18522/15-а(2а/200/340/15) - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 80 (вісімдесят) грн. 38 коп.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко