Справа № 817/4/16
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
УХВАЛА

іменем України

"05" липня 2016 р. Справа № 817/4/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від відповідача - Довгалюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "16" березня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (правонаступником якої є Рівненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Здолбунівської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 18.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб на 12382,50 грн., з яких: 9906,00 грн. - за основним платежем та 2476,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 18.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 308633,75 грн., з яких : 242827,00 грн. - за основним платежем та 65806,76 грн. -за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 18.09.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 234843,00 грн., з яких: 187194,40 грн. - за основним платежем та 47648,60 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що кам'яне вугілля, реалізацію якого здійснює позивач відноситься до корисних копалин, яке в свою чергу відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, а відтак, як зазначено у пункті 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, платниками єдиного податку не можуть бути суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення.

Не погодившись з постановою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої позивач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що податковий орган прийняв неправомірні рішення, оскільки відповідач зареєстрував позивача платником єдиного податку видавши відповідне свідоцтво від 29.05.2012 року, що надає право на здійснення визначених видів діяльності, зокрема за КВЕД-2010 46.71, що передбачає оптову торгівлю твердим, рідким, газоподібними паливом і подібними продуктами, що включає, у тому числі, оптову торгівлю кам'яним вугіллям, що провадить позивач. При цьому позивач зазначив, що висновки податкового органу про здійснення позивачем реалізації корисних копалин (кам'яного вугілля) є хибними, оскільки позивач провадить оптову торгівлю кам'яним вугіллям після його первинної переробки, тобто, за твердженням позивача, здійснює торгівлю кам'яним вугіллям як товаром, а не як корисною копалиною. Покликаючись до визначень у статті 14 ПК України позивач наголошує на відмінність у видобуванні та реалізації корисних копалин, яким є кам'яне вугілля, що можуть провадити лише гірничодобувні підприємства у шахтах, та торгівлею кам'яним вугіллям, що власне пройшло первинну переробку корисних копалин, що набуло статусу товару, відтак не є корисною копалиною для визначення критерію надання права оподаткування відповідних операцій єдиним податком. Оскільки позивач купував кам'яне вугілля-товар, що пройшов первинну переробку певних корисних копалин, що, на переконання позивача, не пов'язане із самим добуванням та реалізацією корисних копалин, а право на провадження відповідної діяльності за КВЕД-2010 клас 46.71 визначене виданим податковим органом свідоцтвом платника єдиного податку, позивач не вбачає законних підстав для позбавлення статусу платника єдиного податку та перебування на спрощеній системі оподаткування, а відтак вважає висновки суду першої інстанції та контролюючого орану помилковими, а нарахування податкових зобов'язань позбавлене законних підстав.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому порядку. Розгляд справи по причині неприбуття позивача неодноразово відкладався. Позивач вдруге подала письмове клопотання про відкладення розгляду справи через затяжну хворобу. Однак, до обумовленого клопотання позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність поважних причин які перешкоджали їй прибути до суду, або направити в установленому порядку уповноваженого представника.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє клопотання позивача та здійснює розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши клопотання представника відповідача, колегія суддів керуючись ст. 55 КАС України, Постановою КМ України від 04.11.2015року № 892 в судовому засіданні ухвалила рішення про заміну відповідача - Здолбунівську ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області на її правонаступника - Рівненську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.04.2012 року по 31.07.2015 року оподаткування одержаних доходів від провадження підприємницької діяльності, позивач здійснював на спрощеній системі оподаткування із застосуванням ставки єдиного податку 5% група 3 за видами діяльності: оптова торгівля: 46.63; 46.71; 46.90; 46.73. . Платником податку на додану вартість позивач у вказаний період зареєстрована не була.

31.07.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, номер прийняття рішення 0002171.

На підставі висновків акту перевірки від 10.08.2015 року №378/17-, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

від 18.09.2015 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб на 12382,50 грн., з яких: 9906,00 грн. - за основним платежем та 2476,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 18.09.2015 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 308633,75 грн., з яких : 242827,00 грн. - за основним платежем та 65806,76 грн. -за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 18.09.2015 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 234843,00 грн., з яких: 187194,40 грн. - за основним платежем та 47648,60 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Як слідує з акту перевірки та пояснень сторін, свідоцтва платника єдиного податку серії А №833577 від 29.05.2012 року протягом періоду охопленого перевіркою, основним видом діяльності позивача була оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом та подібними продуктами (код ВЕД 46.71).

За результатом перевірки встановлено, що у ІV кварталі 2012 року, а саме 13.12.2012 року, позивач реалізувала кам'яне вугілля у кількості 127 тон згідно накладної №27 для КЗ Володимирецька ЦРЛ на загальну суму 99060,00 грн. У зв'язку чим відповідач на підставі п.291.5 ст.291 ПК України, у редакції на момент вчинення операції, зробив висновок про відсутність підстав для перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, внаслідок чого встановлено заниження суми чистого доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків від здійснення господарської діяльності на загальну суму 1144562,40 грн.: в.т.ч.: 2013 рік на 258324,00 грн.; 2014 рік 551908,40 грн.; 2015 рік 334330,00 грн., та виявлено факт неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 рік (по терміну подачі до 09.02.2014 року) та за 2014 рік (по терміну подачі до 09.02.2015 року). Також за даними обумовленого акту перевірки визначено суму єдиного податку за отриманим доходом у сумі 14859,00грн., в той час як позивач здійснила нарахування такого податку у сумі 4953,00грн., що призвело до заниження суми єдиного податку за ІV квартал 2012 року. Крім того, перевіркою встановлено, що станом на 31.12.2012 року загальна сума розрахунків становить 503745 гривень, що перевищує 300000 гривень - визначену у п.181.1 ст. 181 ПК України суму від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість. Таким чином, у ході перевірки було встановлено, що позивач після досягнення вказаної межі починаючи з 01.01.2013 року не зареєструвався як платник податку на додану вартість, не подавав до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість за лютий-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, січень-липень 2015 року, та не здійснював відповідний облік.

Отож, за наслідками перевірки встановлено, що позивач допустила порушення п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 Податкового Кодексу України в частині не подання податкових декларацій з ПДВ за лютий - грудень 2013 p., січень - грудень 2014 р. та січень - липень 2015 р., а також п.181.1 ст.181 , п.183.2 п.183.10 ст.183 , п.201.14. ст.201, п.203.1 ст.203 п.п.195.1.3 п.195.1 ст.195 ПК України, в результаті чого донараховано податку на додану вартість в сумі 242827,00 грн., в т.ч. за 2013 р. на 55016,00 грн., 2014р. - 120946,00 грн., 2015 p.- 66866,00 грн.; абз.4 п.293.4 ст.293 ПК України, в результаті чого донараховано єдиного податку за VI квартал 2012 р. в сумі 9906,00 грн.; пп.16.1.2 п. 16.1 ст.16, п.44.1 ст.44 та п.177.10 ст.177 ПК України; п.п.49.18.5, п.49.18, ст.49 розд.2 ПК України в частині неподання податкових декларацій про стан і доходи за 2013 p., 2014 р.; п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 187194,40 грн., в т. ч. за 2013 р. - 41162,28 грн., 2014 р. - 90901,23 грн., 2015 р. - 55130,90 гривень.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні у справи докази та положення законодавства, колегією суддів враховано, що відповідно до пункту 291.2 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У відповідності до пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення.

Статтею 1 Гірничого закону України визначено, що корисні копалини - природні мінеральні речовини, які можуть використовуватися безпосередньо або після їх обробки.

Згідно з підпунктом 14.1.91 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, корисні копалини - природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, у тому числі будь-які підземні води, а також техногенні мінеральні утворення в місцях видалення відходів виробництва та втрат продуктів переробки мінеральної сировини, які можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання безпосередньо або після первинної переробки.

Пунктом 3.10 глави 3 Класифікатору корисних копалин ДК 008:2007, затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 357 від 12.12.2007, визначено, що корисні копалини - це природні мінеральні утворення органічного і неорганічного походження у надрах, на поверхні землі, у джерелах вод і газів, на дні водоймищ, придатні для промислового використання. Корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин державного та місцевого значення визначає Кабінет Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр.

Відповідно до пункту 3.18 глави 3 зазначеного Класифікатору, до твердих горючих корисних копалин відносяться скупчення в осадових породах метаморфізованих змертвілих рослин (вугілля) або змертвілих і неповністю розкладених болотних рослин під впливом біохімічних процесів за умов підвищеної вологості і нестачі кисню (торф).

Главою 5 встановлений класифікатор корисних копалин, де кам'яному вугіллю встановлений код об'єкта класифікації 13 003 000, а антрациту - 13 001 000.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 затверджено «Перелік корисних копалин загальнодержавного значення» та «Перелік корисних копалин місцевого значення», відповідно до яких, до корисних копалин загальнодержавного значення відноситься також, серед іншого, кам'яне вугілля та антрацит.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що кам'яне вугілля, реалізацію якого здійснює позивач, відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, а тому норми податкового законодавства не дозволяють здійснювати торгівлю кам'яним вугіллям, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 10.11.2015р. по справі №808/3510/14.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що позивач не здійснювала діяльність щодо торгівлі кам'яним вугіллям як корисною копалиною, а лише як товаром, колегія суддів оцінює критично позаяк у відповідності до положень ПК України корисні копалини можуть бути використані у сфері матеріального виробництва і споживання як безпосередньо так і після їх первинної переробки. Первинна обробка вугілля не позбавляє його властивостей корисних копалин.

Відповідно до пп.293.3.1. п.293.3 ст.293 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для третьої, зокрема, групи платників єдиного податку ставка єдиного податку встановлюється у відсотках до доходу на рівні 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку. При цьому, у відповідності до п.293.4 ст.293 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) ставка єдиного податку для платників єдиного податку, зокрема третьої групи, встановлюється у розмірі 15 відсотків до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування.

З огляду на обумовлені положення законодавства та реалізацію позивачем у грудні 2012 року вугілля кам'яного у кількості 127тон на загальну суму 99060,00 грн. дохід отриманий позивачем від здійснення такої реалізації кам'яного вугілля підлягає оподаткуванню із застосуванням ставки 15 відсотків.

Відтак, відповідач правомірно нарахував позивачу суму єдиного податку у розмірі 9906,00 грн. (14859,00 грн. (визначено відповідачем за ставкою 15%) - 4953,00 грн. (визначено позивачем за ставкою 5%)).

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність застосування до позивача штрафу у розмірі 2476,50 грн., що дорівнює 25% визначеного контролюючим органом податкового зобов'язання за єдиним податком (9906,00 грн. х 25%), оскільки нарахування зазначеної суми штрафу відповідає положенням п.123.1 ст.123 ПК України.

Водночас, з огляду на положення підпункту 298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримавши 18.12.2012 року (дата надходження коштів на розрахунковий рахунок) дохід від реалізації вугілля кам'яного позивач втратив право на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності та з 12.12.2012 року до нього мають застосовуватись загальні положення податкового законодавства, у тому числі й щодо сплати податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, визначення звітних податкових періодів, додержання вимог законодавства щодо реєстрації в якості платника податку на додану вартість, подання податкової звітності тощо.

За даними акту перевірки, загальна сума розрахунків по операціям позивача протягом 2012 року становила 503745 грн., що не заперечується позивачем.

З урахуванням зазначених обставин справи та пункту 181.1 ст.181, п.183.2. ст.183 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) позивач, як особа яка протягом останніх 12 календарних місяців, отримала дохід, який сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість) зобов'язаний зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу ( тобто не пізніше 10.02.2013 року).

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, відповідно до п.183.10 ст.183 ПК України несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Окрім зазначеного, позивач відповідно до пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.203.1 ст.203 ПК України зобов'язаний був подавати податкову декларацію з ПДВ за базовий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

З огляду на розмір отриманого позивачем доходу у сумі 1214137,00 грн., а саме: за 2013 рік - 275078,00 грн.; за 2014 рік - 604729,00 грн.; за 2015 рік - 334330,00 грн., сума занижених податкових зобов'язань по податку на додану вартість становить 242827,00 грн., а саме: за 2013 рік на 55016,00 грн.; за 2014 рік на 120946,00 грн.; за 2015 рік на 66866,00 грн.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність застосування до позивача штрафу по податку на додану вартість на загальну суму 65806,75 грн, що дорівнює у розмірі 25% суми визначеного податковим органом зобов'язання по податку на додану вартість (242827,00 грн. х 25% = 60706,75 грн), оскільки нарахування зазначеної суми штрафу відповідає положенням п.123.1 ст.123 ПК України.

Податкові декларації з податку на додану вартість за лютий - грудень 2013 року, січень - грудень 2014 року та січень - липень 2015 року позивач до контролюючого органу не подавав.

Відтак, контролюючим органом правомірно на підставі пункту 120.1 ст.120 ПК України накладено на позивача штраф в розмірі 170 гривень, за кожне таке не подання (30 міс.) в сумі 5100,00 грн.

Таким чином, саме за вищевказаних обставин справи, суди першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "16" березня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Г.І. Майор

Є.В.Одемчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Здолбунівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області вул.Приходька, 1 А,м.Здолбунів,Рівненська область,35700

4-третій особі: - ,