Справа № П/811/374/16
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2016-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2016 року Справа №П/811/374/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у порядку письмового провадження в м. Кіровограді адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор»

до відповідача: Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» звернулося з позовом до Кіровоградської об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- № від 31.03.2016 р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення податку на прибуток за 2015 рік у розмірі 2 527 695,00 грн.;

- № від 31.03.2016 р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2015 року у сумі 505 539,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що податковий кредит та витрати за господарськими операціями з ТОВ «ВКЦ Хауз» сформовані на підставі належно оформлених первинних документів, а господарська операція відбулася в об'єктивній дійсності, носила реальний характер та спричинила об'єктивну зміну активів та зобов'язань ТОВ «Новомиргородський цукор»., при цьому Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області не доведено наявності порушень допущених безпосередньо позивачем.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого позов ним не визнається у повному обсязі, оскільки неможливо підтвердити реальність здійснення поставок від ТОВ «ВКЦ «эХауз» на ТОВ «Новомиргородський цукор» з урахуванням реального часу здійснення операцій та місцем розташування пункту навантаження.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

За клопотанням представника позивача, зважаючи на позицію представника відповідача, на підставі усної ухвали, прийнятої в судовому засіданні 16.06.2016 р. та занесеної до журналу судового засідання (а.с.51, Т.2), подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.4 ст.122 КАС України.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

У період з 03.03.2016 р. по 11.03.2016 р. посадовою особою Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області відповідно до наказу №213 від 26.02.2016 р. (а.с.65, Т.1) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, доходів та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства по взаємовідносинах з ТОВ «ВКЦ «Хауз» за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р., за результатами якої складено акт №11/11-23-14-02/32119999 від 17.03.2016 р. висновками якого, зокрема, є порушення ТОВ «Новомиргородський цукор», на думку відповідача:

- п.198.1, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено суму податкового кредиту в загальному розмірі 505 539,00 грн., що призвело до завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 декларації) на загальну суму 505 539,00 грн. за липень 2015 року;

- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено фінансовий результат до оподаткування, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на загальну суму 2 527 695,00 грн. (а.с.11-33, Т.1).

На підставі акта перевірки Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 31.03.2016 р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення податку на прибуток за 2015 рік у розмірі 2 527 695,00 грн. (а.с.9, Т.1);

- № від 31.03.2016 р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2015 року у сумі 505 539,00 грн. (а.с.10, Т.1).

Як встановлено в судовому засіданні, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені податковим органом у зв'язку з включенням позивачем до складу витрат та податкового кредиту сум за господарськими операціями з ТОВ «ВКЦ «Хауз», які на думку Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, не носять реального характеру.

Судом встановлено, що відповідно до договору №13/07 від 13.07.2015 р. (а.с.159-164, Т.1) ТОВ «Новомиргородський цукор» у липні 2015 року придбало у ТОВ «ВКЦ «Хауз», Кокс КД-2 на загальну суму 3 033 234,99 грн., у тому числі ПДВ - 505 539,16 грн., що підтверджується видатковими та податковими накладними (а.с.166, 167, 173, 174, 181, 182, 185, 186, 193, 194, 198, 199, 206, 207, 215, 216, 222, 223, 229, 230, 231, 238, 239, Т.1).

Оплату вартості товару придбаного у ТОВ «ВКЦ «Хауз» здійснено позивачем у безготівковому порядку, що підтверджується банківськими виписками (а.с.172, 180, 197, 214, 221, 228, 236, 237, Т.1).

На підтвердження транспортування придбаного товару позивачем до суду надано копії товарно-транспортних накладних (а.с.168-171, 175-179, 183-184, 187-192, 195-196, 200-205, 208-213, 217-220, 224-227, 232-235, 240, 241, Т.1).

За вказаними господарськими операціями позивачем задекларовано у липні 2015 року податковий кредиту у сумі 505 539,16 грн. та витрати у сумі 2 527 695,83 грн. (а.с.132-152, Т.1).

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

На підставі п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Із аналізу зазначених норми суд вбачає, що визначальним фактором для формування валових витрат та податкового кредиту платником податку є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ «Новомиргородський цукор» є, зокрема, виробництво цукру (а.с.35, Т.1).

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що придбаний товар використовувався при виробництві цукру, на підтвердження чого до суду надано докази обліку товару у місцях зберігання та акти списання (а.с.242-253, Т.1).

Також до матеріалів справи представником позивача додано копії витягів з реєстру права власності на нерухоме майно, що засвідчують наявність у власності ТОВ «Новомиргородський цукор» комплексу будівель та споруд, розташованих у смт. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області, вул. Постишева, 6 (а.с.102-110, Т.1).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність у позивача виробничих потужностей.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачем за вищевказаними господарськими операціями з ТОВ «ВКЦ «Хауз» безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю ТОВ «Новомиргородський цукор».

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п.198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування складу валових витрат та податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належно оформленої та виданої податкової накладної.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивач сформував витрати та податковий кредит на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих йому контрагентом у перевіряємому періоді. При цьому ТОВ «ВКЦ «Хауз» на час видачі податкових накладних зареєстроване платником податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем, а тому відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України було зобов'язане виписувати податкові накладні.

Водночас в акті перевірки №11/11-23-14-02/32119999 від 17.03.2016 р. зазначено, що в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних не зазначено адреси, за якою відбувалося завантаження товару, вказано лише населений пункт - м. Дніпропетровськ.

Відповідно до абз.11 ч.1 ст.11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХІV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з абз.27 розділу І Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. №363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги до реквізитів первинних документів визначені у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88.

Отже, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, оскільки не відображає відомості про таку господарську операцію та призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей і їх перевезення автомобільним транспортом.

Суд враховує, що висновки про неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій ТОВ «Новомиргородський цукор» із ТОВ «ВКЦ «Хауз» зроблено Кіровоградською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, зважаючи на податкову інформацію інших органів державної податкової служби.

Так, в силу п.74.2 ст.74 Податкового кодексу України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

При цьому відповідно до пп.71.1.1. 71.1.5 п.71.1 ст.71 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; про фінансово-господарські операції платників податків, а також інформація за результатами податкового контролю.

Суд зазначає, що податковим кодексом України не надається перевага інформації одержаної за результатами податкового контролю контрагентів платника податку, над інформацією поданою безпосередньо платником податків щодо відповідної господарської операції. Таким чином, надаючи перевагу одній інформації над іншою податковий орган зобов'язаний мотивувати таке рішення.

Натомість в акті перевірки №11/11-23-14-02/32119999 зазначено узагальнені посилання на протиправний характер діяльності контрагентів ТОВ «ВКЦ «Хауз» по ланцюгу постачання, які базуються виключно на припущеннях контролюючого органу без документального підтвердження того, який саме вплив мали ці операції на подальші правовідносини з ТОВ «Новомиргородський цукор».

Водночас суд враховує, що платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками в ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства, а тому не повинен у подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування внаслідок можливої неправомірної діяльності будь-кого з контрагентів.

Більш того, податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік платника податку від ведення такого обліку іншими особами, зокрема, від фактичної сплати його контрагентами податків до бюджету, від знаходження постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. При цьому питання декларування сум податкового кредиту не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Натомість у разі, якщо такі особи не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо таких осіб.

Тобто за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податку - покупця, будь-які порушення постачальниками товару в ланцюгу постачання податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зміст зазначеної норми, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків визначені податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ «ВКЦ «Хауз». Суду не були надані докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів.

Натомість з досліджених судом матеріалів справи встановлено, що господарські операції позивача з ТОВ «ВКЦ «Хауз», за якими ТОВ «Новомиргородський цукор» у липні 2015 року сформовано податковий кредит та у 2015 році витрати, були фактично здійснені, підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та спричинили реальні зміни майнового стану ТОВ «Новомиргородський цукор».

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 45 498,51 грн. підлягає присудженню Товариству з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Керуючись ст. ст.86, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31 березня 2016 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» зменшено розмір від'ємного значення податку на прибуток за 2015 рік у розмірі 2 527 695,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31 березня 2016 року, винесене Кіровоградською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2015 року у сумі 505 539,00 грн.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор», (26006, м. Кіровоград, вул. Шевченка, 6/2) судовий збір у 45 498,51 грн. (сорок п'ять тисяч чотириста дев'яносто вісім грн. 51 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Г.М. Момонт