Справа № 2а/0570/6389/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року м. Київ К/9991/52884/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Веденяпіна О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Шахтарської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2011

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.07.2011

у справі № 2а/0570/6389/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Феоніс»

до Шахтарської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.07.2011, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Шахтарської ОДПІ від 11.04.2011 № -104.

Шахтарської ОДПІ Донецької області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, обґрунтовуючи такі вимоги обставинами, з яких податковий орган виходив при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наводив судам попередніх інстанцій, заперечуючи проти позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Шахтарською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 по 30.11.2010, за результатами якої складено акт від 23.03.2011 № 225/15/32357650. Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України.

Податковий орган вважає, що позивач не мав права на віднесення до складу податкового кредиту податок на додану вартість за операціями з придбання у ТОВ «Паритет Індустрія» товарів за договором від 10.11.2009 № 1/10-11, оскільки операції реально не вчинялись.

Реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Паритет Індустрія» поставлена податковим органом під сумнів з огляду на наявність розбіжностей між показниками податкового кредиту позивача та задекларованими податковими зобов'язаннями контрагента згідно з даними АІС «Система автоматизованого співставлення податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України». Відповідач посилається також на те, що у ТОВ «Паритет Індустрія» були відсутні можливості для здійснення поставки придбаних позивачем товарів, оскільки згідно з розрахунком комунального податку за 4 квартал 2010 року кількість працюючих на підприємства складала 1 особу.

На підставі акта перевірки від 23.03.2011 № 225/15/32357650 складено податкове повідомлення-рішення від 11.04.2011 № -104 про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 159229 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 39807 грн.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Порядок визначення сум податку, що підлягають віднесенню до податкового кредиту, відшкодуванню з Державного бюджету України, регламентований п. 7.4, п. 7.5, п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Закону), якого платник податків зобов'язаний дотримуватися.

За умови реального здійснення платником податків (покупцем) господарських операцій з придбання товару, які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм закону при формуванні податкового кредиту, підстави для позбавлення його права на зазначений кредит відсутні.

Платник податків (покупець товарів) не має обов'язку та повноважень здійснювати на час вчинення операцій та після вчинення операцій контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та оподаткування і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та бюджетне відшкодування за вчинені порушення продавцем.

Допущені постачальником порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо нього та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість.

У справі «БУЛВЕС2 АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 наголошував на індивідуальній юридичній відповідальності за податкові правопорушення.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для позбавлення права на формування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, зокрема щодо неможливості здійснення поставки товару у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів. За наявності достатніх доказів, що містять відомості про господарську операцію, розкривають її зміст та призначення яких узгоджується з характером господарських операцій, відсутність у юридичної особи трудових ресурсів, не є безумовною підставою для висновку про неможливість реального її здійснення та ведення господарської діяльності.

В результаті дослідження питання щодо фактичного придбання позивачем товару судами попередніх інстанцій встановлено, що господарські операції реально відбулися, підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, які відповідають дійсності та складені з врахуванням економічної сутності проведених операцій: договором, специфікаціями, податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актом звірки взаєморозрахунків за жовтень 2010 року, платіжними дорученнями, журналом реєстрації довіреностей за 4 квартал 2010 року, сертифікатами аналізів та якості продукції, накладними на внутрішнє переміщення продукції, картками рахунку місця зберігання сировини, протоколами випробувань сировини, журналом приходу сировини, журналом реєстрації хімічних аналізів продукції та сировини тощо.

Податковим органом не наведено доводів та доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентами певних порушень законодавства при веденні господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції знаходить обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості зменшення позивачу бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 159229 грн. та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 39807 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 11.04.2011 № -104.

Суди попередніх інстанцій повно встановили обставини у справі та правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин, тому касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Шахтарської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.07.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

О.А. Веденяпін