Справа № 22-а-8022/08
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2010-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2010 р.Справа № 22-а-8022/08

Категорія:2.7Головуючий в 1 інстанції: Димитров В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Димерлія О.В., Єщенка О.В

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2007 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення невиплаченого грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2007 року ОСОБА_1 , звернувшись до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до військової частини НОМЕР_1 , просив стягнути з відповідача суму невиплаченого грошового забезпечення з урахуванням індексу інфляції споживчих цін в розмірі 3 956 грн. 93 коп.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2007 року позов задоволений та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача 2 765 грн. 01 коп. надбавки за безперервну військову службу (з урахуванням премії) за період з 01 червня 2003 року по 01 січня 2006 року, 1 191 грн. 92 коп. компенсації за порушення строків виплати, а всього 3 956 грн. 93 коп.; стягнуто з відповідача на користь держави 343 грн. 55 коп. судового збору.

Не погоджуючись з постановою суду, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи постанову про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив право позивача на отримання заявлених ним сум, але з урахуванням компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їхньої виплати. Також суд прийняв до уваги визнання представником відповідача позову.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2002 року по день звернення до суду першої інстанції перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Між сторонами виник спір щодо невиплати позивачу у повному обсязі грошового забезпечення надбавки за вислугу років у відповідності до Указу Президента Україна № 389 від 05 травня 2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу`за період з травня 2003 року по грудень 2005 року.

Апеляційний суд встановив та сторонами не заперечується, що вислуга років позивача станом на 01 травня 2003 року становила 15 років.

Указом Президента України «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу`від 05.05.2003 N 389 надано Міністрові оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, Голові Державної прикордонної служби України та Начальнику Управління державної охорони України право встановлювати військовослужбовцям відповідно Збройних Сил України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та Управлінні державної охорони України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби, зокрема понад 15 років до 50 %.

Цим же Указом передбачено, що порядок і умови виплати зазначених надбавок визначаються Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України, Головою Державної прикордонної служби України та Начальником Управління державної охорони України. Крім того, виплата надбавок відповідно до цього Указу повинна була здійснюватися з 01.05.2003 за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України.

Таким чином, Указ Президента України від 05.05.2003 N 389 обмежує лише верхній граничний розмір надбавки за вислугу років і надає право, а не зобов`язує її встановлювати військовослужбовцям, які мають високі результати у службовій діяльності.

Наказом Міністра оборони України від 26.05.2003 N 149 затверджено Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України.

Міністр оборони України встановив, що за період з травня по жовтень 2003 року та з січня по серпень 2004 року виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу на 2004 рік проводити у відсотках: понад 15 років 10 %, понад 20 років - 15 %; з 01.09.2004 понад 20 років - 50 %; у листопаді та грудні 2003 року за відповідним рішенням Міністра оборони України дана надбавка виплачувалась у максимальних розмірах, з вересня 2004 року понад 15 років 40 %, понад 20 років 50 %, з 01 січня 2005 року - понад 15 років 10 %, понад 20 років - 15 %; з 01 березня 2005 року понад 15 років 50 %, понад 20 років - 65 %; з 01 грудня 2005 року понад 15 років 50 %, понад 20 років - 70 %.

За встановленими нормами грошове забезпечення позивачу виплачувалось у повному обсязі, заборгованості по виплатах немає.

Оскільки позивачу надбавки за безперервну службу виплачувались відповідачем у розмірах визначених Міністром оборони України, то апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення недоплаченого підвищення до грошового забезпечення за вислугу років.

Так, твердження позивача про відсутність у Міністра оборони України повноважень визначати конкретні розміри надбавки за безперервну службу не узгоджується зі змістом пункту 1 Указу Президента України від 05.05.2003 N 389 щодо надання права саме Міністрові встановлювати розміри у визначених цим Указом межах.

Оскільки надбавка за вислугу років виплачувалась відповідно до вимог діючого законодавства, то відсутні правові підстави для перерахунку допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КАС України відповідач має право визнати адміністративний позов повністю, а ч. 4 цієї статті встановлює, що суду не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать закону, або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Суд першої інстанції прийнявши до уваги визнання представником відповідача позовних вимог не перевірив чи не суперечать ці дії закону, або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Апеляційний суд вважає, що при ухвалені постанови суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, а постанова суду скасована, з ухваленням нової про відмову у задоволені адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2007 року скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Домусчі С.Д.

суддя Димерлій О.О.

суддя Єщенко О.В.