Справа № 518/28/16-а
Суддя: Николайчук В. О.
Дата ухвалення: 2016-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ширяївський районний суд Одеської області
24.06.2016 Справа №: 518/28/16-а
Провадження № 2-а/518/22/2016

ПОСТАНОВА
24 червня 2016 року Ширяївський районний суд Одеської області в складі:головуючого судді Николайчука В.О.
при секретареві Шевчук І.П.
з участю: позивача ОСОБА_1
представника позивача Бурлаки С.А.
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача Пєхтєрова А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ширяєве справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військового комісара Ширяївського районного військового комісаріату Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання незаконною та скасування постанови №9 від 24.09.2015 року по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення,
При складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівником Ширяївського РВК Одеської області від 24.09.2015 року № 9 були грубо допущені порушення Конституції України та ст. ст. 254, 255, 256,277 КУпАП.
Постановою військового комісара Ширяївського РВК підполковника Малікова Б.М. (далі за текстом військового комісара) від 24.09.2015 року № 9 на неї накладено адміністративне стягнення по ст. 210- 1 ч. 1 КУпАП в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Відповідно до вищезазначеної постанови вона, начебто, відмовилася від виправлення недоліків в первинних облікових картках та від виконання своїх посадових обов`язків тим саме нібито вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 ч. 1 КУпАП .
Зазначена постанова винесена, як вказано у постанові «під час звірки первинних облікових карток відмовилася від виправлення недоліків та виконання своїх безпосередніх функціональних обов`язків».
Проте така постанова не відповідає вимогам закону з наступних підстав:
Згідно ст. 9 КУпАГІ адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Зазначена постанова винесена з порушенням ст. 33 КУпАП яка визначає, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами України.
При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення була винесена військовим комісаром протиправно, оскільки доказом по справі є протокол про адміністративне правопорушення, який є неналежним доказом, так як складений з порушенням процесуальних норм КУпАП, крім того, при розгляді справи про адміністративне про порушення військовим комісаром було накладене стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі без наведення підстав для застосування найбільш суворого стягнення, при цьому не враховувались обставини, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.
При винесенні постанови цього зроблено не було, та посадовою особою, яка винесла цю постанову, вимоги закону не враховані взагалі.
При винесенні постанови було грубо порушено її права, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право зокрема:
знайомитися з матеріалами справи;
давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання;
при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням.
Всіх наданих їй цим законом прав вона, була позбавлена військовим комісаром, що є порушенням процесу при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
В якості місця розгляду справи, в постанові військовим комісаром взагалі не вказано.
Про час і місце розгляду справи її не сповістили крім цього, незважаючи на те, що положеннями КУпАП передбачений 15-денний строк для розгляду справ про адміністративне правопорушення, справа була розглянута з винесенням постанови 24.09.2015 року - в день фіксації нібито правопорушення.
Також вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення була винесена протиправно, оскільки доказом по справі є протокол про адміністративне правопорушення, який є неналежним доказом, так як складений з порушенням процесуальних норм КУпАП, крім того, при розгляді справи про адміністративне про порушення відповідачем було накладене стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі без наведення підстав для застосування найбільш суворого стягнення, при цьому не враховувались обставини, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Згідно ст. 280 КУпАП - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У постанові по справі про адміністративне правопорушення вказано, що « ОСОБА_1 під час звірки первинних облікових карток відмовилася від виправлення недоліків та виконання сво`іх безпосередніх функиіональних обов`язків», а у протоколі указано суть і обставини правопорушення «неналежне ведення. неподання військово- облікових документів до Ширяївського РВК».
Крім того, військовий комісар при прийнятті рішення по справі про притягнення її до адміністративної відповідальності порушив матеріальне право тим, що невірно застосував ч. 1 ст. 210-1 КУпАП при винесенні постанови № 9 по справі про адміністративне правопорушення від 24.09.2015 року тому, що об`єктом правопорушення, передбаченого цією статтею, є порядок управління, встановлений у сфері мобілізаційної підготовки и мобілізації.
Відповідно ст. 2101 КУпАП - порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Оскільки ця стаття відсильна, необхідно щоб у протоколі та постанові не було конкретно вказано статтю та пункта за яким притягається до відповідальності, саме за невиконання якого обов`язку (ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» або ЗУ «Про оборону») саме конкретну статтю.
Крім того часткова мобілізація 2015 року була введена Указом Презедента України № 113 від 15 січня 2015 року і закінчилась 17 серпня 2015 року, тому там має бути зафіксоване саме порушення мобілізації, а не підготовки до мобілізації.
Постанову № 9 по справі про адміністративне правопорушення від 24.09.2015 року про накладення на ОСОБА_1 - адміністративного стягнення по ст. 210-1 ч. 1 КУпАП в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, була військовим комісаром винесена 24.09.2015 року, а часткова мобілізація в Україні закінчила 18.08.2015 року, тому війковий комісар немає жодної підстави застосовувати ч. 1 ст. 210-1 КУпАП при притягненні мене до адміністративної відповідальності.
Виходячи з вищевикладеного, вважаю постанову незаконною та винесеною з грубим порушенням адміністративно - матеріального та процесуального законодавства, а також такою, що підлягає негайному відкликанню з Відділу державної виконавчої служби Ширяївського районного управління юстиції Одеської області та скасуванню.
Із викладеного в заяві слідує, що на підставі незаконної та безпідставної постанови військового комісару про стягнення з неї розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень Відділом державної виконавчої служби Ширяївського районного управління юстиції Одеської області буде незаконно стягнуто гроші в сумі 1700 гривень, тим саме військовий комісар своїми незаконними діями нанесе їй велику матеріальну та моральну шкоду.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та іншими нормативно правовими акта.
Що стосується пропуску строку подання адміністративного позову:
Просить суд при прийнятті рішення про поновлення строку врахувати та взяти до уваги, що вона в досудовому порядку намагалася врегулювати даний спір тому своєчасно не подала позов до суду.
Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10 днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Проте, що порушені її Конституційні права вона дізналася і з метою досудовим порядком вирішення спору вона звернулася неодноразово з заявою до Військового комісара, Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області.
Після того, як вона довідалася, що відповідачем порушено її Конституційне право, 02.11.2015 подала заяву до Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області про порушення Військовим комісаром її Конституційних прав, та яка була відправлена до Одеського обласного військового комісаріату.
25.12.2015 року, вона отримала відповідь від Ширяївської районної державної адміністрації Одеської області, що підтверджується листом від 24.12.2015 року за № С -482-3, що додається до адміністративного позову.
З метою досудового врегулювання даного спору, яке гарантоване її Конституцією України, яка є Основним законом України і сподіваючись в те, що районний та обласний військовий комісаріат та Ширяївська районна державна адміністрація Одеської області зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому 26.11.2015 року вона знову подала заяву Відповідачу про припинення порушень законодавства, що підтверджується копією заяви від 24.11.205 року, яка додається до позову.
Крім того вона звернулася за допомогою адвоката, який з метою збору належних доказів 17.11.2015 року зробив адвокатський запит до Ширяївського військового комісара, що підтверджується копією адвокатського запиту від 17.11.2015 року за № 36, яке адвокат отримав 17.12 2015 року по пошті і його військовий комісар не допустив до матеріалів адміністративної справи.
Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України., не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.
Право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов`язок держави забезпечити захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів.
Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Крім того в неї виникли великі складності в збиранні доказів по справі, що було поважною причиною пропуску строку.
Відповідач, Ширяївський військовий комісар Одеської області та Одеський обласний військовий комісар в порушення п.4 ст.15 ЗУ «Про звернення громадян» не роз`яснили їй порядок подальшого оскарження своєї відмови, що зробило перепону подальшого своєчасного оскарження у вищих інстанціях.
З вини відповідача Ширяївського військового комісара Одеської області, що порушив ч. 4 ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян», та на підставі ч. 4. ст. 99 КАСУ, вважає, що вона скористалася правом досудового вирішення спору, крім того військовий комісар перешкоджав їй в зборі доказів, тому строк звернення до суду просить поновити. Будучи не проінформованою відповідачем про встановлений Законом порядок можливого подальшого оскарження відмови у Вищих інстанціях та суду, вона після оскарження та використання свого Конституційного права на досудове врегулювання спору подала до суду адміністративний позов .
Звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів не є процесуальною дією, а конституційним правом особи.
Крім того, законодавством України взагалі не визначено чіткого переліку поважних причин пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини по справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично й не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи, які можна встановити лише в судовому засіданні.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави» (ч.2 ст. З Конституції України).
Крім того, вважає за доцільне звернути увагу на положення ч. 2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, забезпечення прав є головним обов`язком держави.
Статею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави» (ч.2 ст.3 Конституції України), та які ставлять під сумнів її можливість реалізації конституційного права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч.2 ст.55 Конституції України), права - яке положеннями Конституції визначене, як таке, що зовсім не підлягає обмеженню ні при яких умовах: «Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 52, 55 цієї Конституції.» (Стаття 64. Конституції України).
Як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
На підставі вище викладеного просить взяти до уваги норми Конституції України, міжнародного права та відновити її порушені права.
Просить, на підставі положень процесуального законодавства (п.6 ст. 9 Кодексу Адміністративного Судочинства України (далі - КАСУ), не застосовувати наслідки, встановлені приписами ст. 100 КАСУ, та задовольнити відновлення її порушеного права та вважати поважною причину пропуску нею строку для звернення до суду з адміністративним позовом .
Зважаючи на вищенаведене, керуючись ч. 1 ст. 99, ч. 2 ст. 100, ст. 102 КАС України, вона звертається до суду з проханням вважати причину пропуску нею строку для звернення до суду з адміністративним позовом - її безпорадний стан, викликаний спрямованістю усіх її вольових дій на врегулювання поза судовим шляхом, та неправомірною поведінкою Відповідача - невиконання приписів законодавства щодо інформування суб`єкта правовідносин про повний склад її прав та обов`язків передбачених Законом України «Про звернення громадян», та поновити її строк звернення до суду по цій справі.
Відповідно до ч. 2 ст. З Конституції України, відмова в поновленні строку позовної давності, може обмежити гарантовані державою Україна права і свободи людини та їх гарантії права, честь і гідність.
Вважає, що під час застосування положень КАС України щодо вирішення питання про відкриття провадження у справі, порядку та строків звернення до суду, розгляду справи адміністративні суди також зобов`язані враховувати положення рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року Справа N 1-2/2002 N 15-рп/2002у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб", рішенням від 9 липня 2002 року Справа N 1-2/2002 N 15-/2002 Конституційний Суд України та інші.
Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Кодекс адміністративного судочинства України, обумовлюючи таку можливість для суду вийти за межі позовних вимог, захищає права позивача, котрий може бути недостатньо обізнаним стосовно процесу і неповно, чи неправильно викласти свої позовні вимоги. У разі, якщо суд доходить висновку про наявність реального порушення прав, свобод чи інтересів, він має захистити їх незалежно від точного формулювання позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Виходячи з вищевикладеного, вважає постанову незаконною та винесеною з грубим порушенням норм матеріального права та адміністративно-процесуального законодавства, яке порушує її Конституційні права, а також такою, що підлягає негайному скасуванню.
Відповідно до ч. 5 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
Відповідно ч. 2 ст.102 КАС України - питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує з повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
На підставі викладеного просить суд поновити їй строк оскарження постанови №9 по справі про адміністративне від 24.09.2015 року про накладення на гр.. ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 210-1 ч.1 КУаПА у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, крім того просить визнати вище вказану постанову незаконною та її скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідач надав до суду заперечення на позов в якому зазначив що відповідно до частини третьої статті 34 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у сільській місцевості, а також у містах і селищах, де відсутні військові комісаріати, персонально-первинний облік військовозобов`язаних та призовників за місцем їх проживання здійснюють органи місцевого самоврядування.
Також відповідно до ст.18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до обов`язків органів місцевого самоврядування на підзвітній їм територіях відносяться:
1. Забезпечують на території відповідних населених пунктів ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників;
2.Сприяють військовим комісаріатам у їх роботі в мирний час та під час мобілізації;
3.Забезпечують на території відповідних населених пунктів виконання законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації;
4.Організовують під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації та інше.
Слід зазначити, що виходячи із змісту терміну: «мобілізаційна підготовка» являє собою комплекс заходів, які здійснюються в мирний час з підготовки, в тому числі і органів місцевого самоврядування, до своєчасного і організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Виходячи з вимог Наказу Міністра оборони України від 15.12.2010 року № 660 «Про затвердження Інструкції з організації ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях і навчальних закладах» з питань персонально-первинного обліку військовозобов`язаних і призовників на органи місцевого самоврядування покладається виконання таких заходів:
1.включення до військового обліку військовозобов`язаних та до списків призовників громадян України, які прибули на постійне місце проживання до адміністративно-територіальної одиниці України, що обслуговується органом місцевого самоврядування;
2.знімання з обліку військовозобов`язаних і виключення зі списку призовників громадян України після їх вибуття в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання;
3.виявлення військовозобов`язаних, які проживають на території, що обслуговується, і не перебувають на військовому обліку в органі місцевого самоврядування, та громадян, які не пройшли приписку до призовних дільниць.
4.включення виявлених військовозобов`язаних до військового обліку військовозобов`язаних та направлення до військових комісаріатів громадян, які не пройшли приписку до призовних дільниць;
5.оповіщення на вимогу військового комісаріату військовозобов`язаних та призовників про їх виклик до військового комісаріату і забезпечення їх своєчасного прибуття за цим викликом;
6. підтримання постійної взаємодії з військовим комісаріатом з питань строків та способів звірки даних карток первинного обліку військовозобов`язаних і списків призовників з обліковими даними військового комісаріату, внесення відповідних змін до них та з питань оповіщення військовозобов`язаних та призовників;
7.внесення в п`ятиденний термін до карток первинного обліку військовозобов`язаних і списків призовників змін, які стосуються сімейного стану, місця їх проживання, освіти, місця роботи і посади військовозобов`язаних і призовників. Повідомлення про всі зміни до 5 числа щомісяця військових комісаріатів донесенням про зміну облікових даних ;
8.подання до 5 числа щомісяця до військових комісаріатів списків про військовозобов`язаних і призовників, які заявили про зміну в стані здоров`я;
9.здійснювання постійного контролю за виконанням заходів допризовної підготовки, приписки до призовних дільниць, дотримання правил військового обліку, проведення роз`яснювальної роботи серед громадян України про виконання обов`язків щодо військового обліку та інше.
Більшість з цих вимог посадовими особами Жовтневої сільської ради, на яких покладено ведення військового обліку, були неодноразово грубо порушенні. Про дані факти порушень повідомлялися, як голова, так і перший заступник Ширяївської райдержадміністрації в доповідній.
Отож виходячи з вищенаведеного та враховуючи характер порушень на начальника ВОС Жовтневої сільської ради і був складений протокол про адміністративне правопорушення та винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення і накладено на ОСОБА_1 покарання у вигляді штрафу .
Також слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
28.12.2015 р. Позивачем було підписано адміністративну позовну заяву про визнання незаконною та скасування постанови № 9 від 24.09.2015 року по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Зазначаємо, що Постанову № 9 від 24.09.2015 року по справі про адміністративне правопорушення Позивачем було отримано відповідно до поштового повідомлення 30.09.2015 року, а у відповідності до ст. 155 КАСУ, якщо позовна заява подана з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Позивач обгрунтовує пропущення строку подання адміністративного позову нібито намаганням досудового врегулювання спору. Однак суть всіх звернень позивача до Ширяївського районного військового комісаріату Одеської області полягали в перегляді постанови по справі та негайного її відзиву з Відділу ДВС Ширяївського районного управління юстиції Одеської області, однак не було жодної заяви чи клопотання про проведення позачергової звірки (перевірки) первинних облікових карток, виправлення встановлених недоліків, приведення військового обліку в Жовтневій сільській раді до вимог Наказу МОУ від 15.12.2010 року № 660 «Про затвердження Інструкції з організації ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях і навчальних закладах».
На підставі вищенаведеного та у відповідності до вимог ст. 289 КУпАП та ст. 155 КАСУ вважаю, що Позивачем не наведено достатніх підстав щодо пропущення строку подання адміністративного позову, а сам адміністративний позов був поданий з порушенням строку на оскарження.
На підставі викладеного вище, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконною та скасування постанови №9 від 24.09.2015 року по справі про адміністративне правопорушення, закритті провадження по справі про адміністративне правопорушення, також просить суд залишити позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до військового комісара Ширяївського районного військового комісаріату Одеської області ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови № 9 від 24.09.2015 року по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі про адміністративне залишити правопорушення без розгляду.
В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали свої позовні вимоги, а відповідач та його представник підтримали свої заперечення по справі.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 24 вересня 2015 року постановою військового комісара Ширяївського РВК підполковника Малікова Б.М. № 9 на позивача накладено адміністративне стягнення по ст. 210- 1 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень в якій зазначено, що позивач відмовилася від виправлення недоліків в первинних облікових картках та від виконання своїх посадових обов`язків тим саме вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 ч. 1 КУпАП .
Відповідно до ст.289 КУпАП, встановлено десятиденний термін для оскарження постанови про адміністративне правопорушення.
Згідно з ст. 100 КАС України пропуск строків звернень до адміністративного суду без поважних причин є підставою відмови в задоволені позову.
Копію зазначеної постанови позивачеві вручено 30.09.2015 року, що нею і не спростовується. Посилання позивача на те, що вона намагалася вирішити питання про скасування постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності в досудовому порядку є не аргументованим, оскільки в самій постанові чітко зазначено, що постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення (отримання) у вищестоящий орган( вищестоящій посадовій особі) або в районний суд, у порядку, визначеному КАС України.
З матеріалів справи не вбачається, що позивач звернулася своєчасно до вищестоящої особи з питання оскарження спірної постанови, а з відповідей районної державної адміністрації та обласного військового комісаріату вбачається, що позивач звернулася до них тільки в листопаді 2015 року, що не заперечує і сама позивач, тобто через два місяці після винесення постанови, тоді як строк на оскарження постанови закінчився 10 жовтня 2015 року( 10 днів з дня отримання копії постанови).
Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що позивач на момент звернення до суду позивач значно та без поважних причин пропустив встановлений законом строк на оскарження вказаної постанови, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст. 288, 289 КУпАП України, керуючись ст. ст. 100, 161, 163, 171-2 КАС України, суд,
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військового комісара Ширяївського районного військового комісаріату Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання незаконною та скасування постанови №9 від 24.09.2015 року по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення - відмовити за пропуском строку звернення до суду з даним адміністративним позовом пропущеного без поважних причин.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя: