Справа № 814/207/15
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/207/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Середа О. Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Авраменка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання нечинним та скасування наказу від 12.01.2015 року № 7о/с, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23.01.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Миколаївській області про визнання нечинним та скасування наказу від 12.01.2015 року № 7о/с, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт посилається на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року та прийняття нової, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що граничного віку перебування на службі (45 років) він досяг ІНФОРМАЦІЯ_2, однак в цей період він звільнений не був, а тому, на його думку, Управлінням Міністерства Внутрішніх справ України в Миколаївській області було продовжено з ним строк служби на п'ять років, який спливає 15.04.2018 року. За вказаних обставин позивач вважає, що він був незаконно звільнений з органів внутрішніх справ.

Крім того, позивачу не зрозуміло, чому відпала необхідність у продовженні ним служби, т.я. він не має стягнень, характеризується позитивно, має хороший стан здоров'я, великий досвід роботи, нагороди та дозволу на звільнення не надавав.

Також позивач вказував на те, що він не знав, що підпадає під звільнення, оскільки не був обізнаний з вказівкою УМВС Миколаївської області від 03.09.2014 року № 14/1-4595 «Щодо вжиття заходів про продовження служби у зв'язку із досягненням граничного строку перебування в ОВС»,не мав наміру звільнятися, у зв'язку з чим і не збирав необхідні документи.

З огляду на все вищезазначене апелянт вважає, що наказ відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, а він поновленню на попередній роботі на посаді заступника начальника Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України Миколаївської області.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 12.01.2015 року Управлінням Міністерства Внутрішніх справ України в Миколаївській області було прийнято наказ №07 о/с про звільнення позивача у запас Збройних сил України на підставі п. 64 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за віком).

Не погоджуючись з вказаним наказом, ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом про його скасування та поновлення на посаді.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач ОСОБА_2 відноситься до осіб старшого начальницького складу, на яких розповсюджується дія п.п. 7, 8 Положення. При цьому, суд посилався на те, що відповідно до вказаних норм Положення особистої згоди працівника на звільнення не передбачається, а по-друге законодавством встановлений граничний термін перебування на службі старшого начальницького складу обмежений досягненням особою 45 річного віку, після якого вони підлягають звільненню зі служби за віком.

З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_2 прийнято відповідачем правомірно та обґрунтовано, а тому він скасуванню не підлягає.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Порядок та умови проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

З матеріалів справи встановлено, що позивач, на момент звільнення, мав звання підполковника міліції та перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС.

Відповідно до Положенням про проходження служби звання підполковника міліції відноситься до старшого начальницького складу.

Згідно п. 7 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку, зокрема, особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби, - 45 років.

Таким чином, відповідно до п. 7 Положення підполковник міліції ОСОБА_2, як особа старшого начальницького складу, мав право перебувати на службі до досягнення ним віку - 45 років.

Відповідно до п. 8 Положення особи старшого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку (тобто 45 років), підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку на підставі п. 64 «а» Положення.

Згідно п. 64 «а» Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, при звільненні позивача з органів внутрішніх справ, керувалось саме вказаним пунктом Положення.

В свою чергу, ч. 2 п. 8 Положення передбачено, що при необхідності на службі в органах внутрішніх справ можуть бути залишені на строк до п'яти років, зокрема, особи середнього і старшого начальницького складу до полковника міліції та полковника внутрішньої служби включно - начальниками, яким надано право призначати їх на посаду.

Підполковник міліції ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, а саме 45 років - ІНФОРМАЦІЯ_2.

В даному випаду, будь-яких рішень щодо продовження строку служби ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ у зв'язку з необхідністю залишення його на службі уповноваженою на те особою не приймалось.

Зазначені обставини не заперечувались позивачем та представником УМВС України в Миколаївській області в ході розгляду справи у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

З вказаного вбачається, що строк служби позивача в органах внутрішніх справ продовжений не був, а тому посилання ОСОБА_2 на те, що він не може бути звільнений за віком раніше 15.04.2018 року є необґрунтованим.

Крім того, слід зазначити, що Положення надає можливість керівнику залишити особу на службі строком до п'яти років. У виняткових випадках особам середнього, старшого або вищого начальницького складу строк служби в органах внутрішніх справ може бути продовжено, з урахуванням стану здоров'я, в такому ж порядку повторно до 5 років, а окремим із них, які мають вчену ступінь або вчене звання, - до 10 років. Тобто Положенням надано право керівникам самостійно визначати строк, на який може бути продовжено службу особи в органах внутрішніх справ, однак обмежено таке продовження служби 5 роками, а у виняткових випадках - 10.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на позивача розповсюджується дія п.п. 7, 8 Положення, а тому після досягнення позивачем граничного строку перебування на службі відповідач мав право звільнити його за п. 64 «а» Положення. При цьому, таке звільнення не потребує особистої згоди працівника.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до вказівки УМВС області вих. № 14/1-4595 від 03.09.2014 року «Щодо вжиття заходів про продовження строку служби у зв'язку із досягненням граничного строку перебування в ОВС» керівникам галузевих служб УМВС, ММУ, МРВ-ЛВ-РВ УМВС, НДЕКЦ УМВС на виконання вимог Положення у частині продовження строку служби особам, які досягли граничного віку служби у строк до 01.10.2014 року запропоновано надати списки таких осіб, рапорти осіб з проханням залишити на службі в ОВС з визначенням терміну продовження, постанов ВЛК про придатність особи для подальшого проходження служби для розгляду на кадровій комісії (а.с. 41).

Відповідно до довідної записки начальника УКЗ УМВС області на ім`я начальника УМВС області Гончарова В.В. від 30.12.2014 року станом на зазначену дату матеріали відносно ОСОБА_2 для розгляду зазначеного питання на кадрову комісію не надходили (а.с. 39).

Від позивача за вх. № 22 від 25.12.2014 на ім`я начальника УМВС області надійшов рапорт про його звільнення за віком у зв'язку із досягненням граничного віку за п. 64 «а» Положення, що свідчило про його не бажання вирішувати питання щодо залишення на службі понад граничний термін.

З врахуванням зазначених обставин 30.12.2014 року кадровою комісією відповідно до протоколу № 2004 від 30.12.2014 року, де розглянуто доповідну записку начальника УКЗ УМВС від 30.12.2014 року було прийнято рішення про не залишення на службі в органах внутрішніх справ понад граничний термін заступника начальника НДЕКЦ УМВС області підполковника міліції ОСОБА_2

В подальшому, 06.01.2015 року позивачем було подано новий рапорт, в якому він висловив бажання продовжити службу в органах внутрішніх справ, а раніше поданий рапорт вважати недійсним.

В свою чергу, як встановлено в ході розгляду справи, звільнення відповідача відбувалось не за особистим проханням за результатами розгляду поданого рапорту, а в силу вимог п. 64 «а» Положення, яким передбачено звільнення у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на службі, а тому відкликання рапорту не є обставиною, що перешкоджає в даному випадку, звільненню позивача зі служби в органах внутрішніх справ.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що звільнення особи на підставі п. 64 «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС є фактично розірванням договору про проходження публічної служби на підставі норм закону, який обмежує подальше перебування службовця на посаді з проходження публічної служби з причини вікового обмеження.

В поданому позові ОСОБА_2 посилався також на те, що під час його звільнення він перебував у відпустці, що є порушенням ст.40 КЗпП України.

Зазначені твердження є необґрунтованими та не приймаються до уваги колегією суддів, зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 станом на 12.01.2015 року не перебував у відпустці та на лікарняному (довідка УМВС № 14/1-900 від 20.02.2015року (а.с. 42,43).

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно того, що оскаржуваний наказ від 12.01.2015 року № 7о/с прийнято Управлінням Міністерства Внутрішніх справ України в Миколаївській області правомірно та обґрунтовано, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають..

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв