Справа № 814/118/16
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 р. Справа № 814/118/16

Категорія: 14 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів-Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" Стрюкової І.О. на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" Стрюкової І.О. до Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Казанківського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" Стрюкової І.О. звернувся з позовом до Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Казанківського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:

- зняти арешт накладений Заводським відділом Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на автомобіль Suzuki Liana номер державної реєстрації НОМЕР_1;

- зняти арешт накладений Казанківським районним відділом управління Міністерства внутрішніх справ України на автомобіль Suzuki Liana номер державної реєстрації НОМЕР_1.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу заставного автомобілю транспортний засіб автомобіль Suzuki Liana, належить ОСОБА_3, у зв'язку з чим накладення арешту на майно є протиправним.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року закрито провадження у справі за позовом ПАТ "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Надра" на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі, ПАТ "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Надра", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року скасувати та постановити нову про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 06.05.2006 року між ВАТ КБ "Надра" в особі філії ВАТ КБ "Надра" Миколаївське РУ та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 08/05/22006/840-К159, згідно з яким він отримав у банку кредит на суму 19405,00 дол. США на придбання автотранспортного засобу. В якості забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення кредиту, між сторонами було укладено договір застави автотранспортного засобу. Предметом договору застави виступив автомобіль марки Suzuki Liana, 2005 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У січні 2012 року ОСОБА_4 передав заставний транспортний засіб представникам банку для його подальшої реалізації в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору.

У 2012 році ОСОБА_4 був затриманий правоохоронними органами за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Враховуючи те, що санкція статті за вище зазначений злочин передбачає додаткову міру покарання у вигляді конфіскації майна, постановою слідчого від 16.03.2012 року було накладено арешт та заборону відчуження на заставний автомобіль.

16.04.2012 року між представниками банку та громадянкою ОСОБА_3 було досягнуто згоду про купівлю заставного автомобілю за ціною 8963,00 дол. США, що еквівалентно 60752,00 грн. ОСОБА_3 сплатила банку 60752,00 грн. за купівлю-продаж заставного автомобілю Suzuki Liana, 2005 року випуску, номер державної реєстрації - НОМЕР_1.

У довідці-звернення № 4689 від 20.04.2012 року до начальника МРЕВ ВДАІ УМВС України в Миколаївській області банк посилався на добровільну реалізацію заставного майна та просив зняти заборону на відчуження автомобілю, але останньому було відмовлено у зв'язку з накладанням арешту постановою слідчого Казанківського РВ УМВС України в Миколаївській області.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору застави від 06.05.2006 року, укладеного між банком та ОСОБА_4, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави.

Вважаючи дії відповідачів щодо накладення арешту протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку вбачається спір про право, а оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства, то суд закриває провадження на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, судом не було допущено помилкового застосування норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову в даній справі є звільнення майна з-під арешту, який заявлений у зв'язку з наявністю у позивача пріоритетного права звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами, тобто спір з іншими кредиторами про захист наявного у позивача переважного права звернення стягнення на майно як заставодержателя, щодо якого встановлено інший порядок судового провадження.

Так, згідно ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Таким чином, в даній справі вбачається спір про право, що на підставі наведених вище положень КАС України та ЦПК та ГПК України виключає можливість розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, роз'яснивши, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи, а також на невірному тлумаченні норм права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б були підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст.254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" Стрюкової І.О. - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" Стрюкової І.О. до Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Казанківського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції

Головуючий:

Судді: