Справа № 1908/1015/12
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Київ К/800/9093/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу управління соціальної політики Тернопільської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі №1908/1015/12 за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області, управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання дій незаконними та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА, управління соціальної політики Тернопільської міської ради, в якому просив: визнати дії соціального інспектора управління соціальної політики Тернопільської міської ради Парія С.З. щодо складання Акту № 62 від 17.11.2011 року протиправними; визнати дії Головного державного соціального інспектора управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА Орисик Н.Н. щодо складання Акту від 02.12.2011 року протиправними; визнати дії державного соціального інспектора Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА Полиняк І.С. щодо складання акту від 02.12.2011 року протиправними; визнати протиправним та скасувати рішення про припинення надання державної соціальної допомоги сім'ї ОСОБА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії посадових осіб щодо не проведення належним чином звірки та складання актів № 62 від 17.11.2011 року та від 02.12.2011 року, які не відповідають вимогам наказу Міністерства праці та соціальної політики, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України, Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Державного комітету будівництва, архітектури, житлової політики України, Державного комітету статистики №119/167/96/114/175/266 від 21.07.99 є протиправними.

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року скасоване рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями управління соціальної політики Тернопільської міської ради звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання листа управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА № 01-07/2114 від 26.09.2011 року соціальним інспектором управління соціальної політики Тернопільської міської ради Парієм С.З. проведена перевірка достовірності видачі довідки про доходи позивача № 13 від 20.09.2011 року виданої Тернопільською Єпархією УАПЦ, за результатом якої встановлено, що ОСОБА_1 не працює в церкві УАПЦ Різдва Христового з 31.03.2009 року по даний час. Дана перевірка проведена в присутності соціального інспектора Парій С.З., головного бухгалтера Головко Г.М. та керівника підприємства Кудрякова В.А.

Головним державним соціальним інспектором Орисик Н.Н. та державним соціальним інспектором Полиняк І.С. Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА 2 грудня 2011 року встановлено, що шляхом запиту в Тернопільське міське управління соціальної політики проведена перевірка повноти та достовірності інформації про доходи поданої ОСОБА_7 для визначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, в ході якої встановлено, що ОСОБА_7, яка проживає в с. Покропивна Козівського району Тернопільської області при зверненні за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям разом із заявами від 15.09.2009 року, 15.03.2010 року, 24.09.2010 року, 11.03.2011 року та 22.09.2011 подала недостовірні довідки про доходи свого чоловіка ОСОБА_1

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що оскаржувані дії щодо складання актів ґрунтуються на нормах діючого законодавства, при цьому позивачем не надано достатніх доказів, що спростовують факти, встановлені за результатом перевірки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваних дій посадових осіб органів соціального захисту населення щодо складання актів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, при цьому відповідачами не надано належного обгрунтувння правомірності своїх дій в розумінні ч.2 ст.71 КАС України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Предметом спору в даній справі є правомірність дій: соціального інспектора управління соціальної політики Тернопільської міської ради Парія С.З. щодо складання Акту № 62 від 17.11.2011 року, дій Головного державного соціального інспектора управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА Орисик Н.Н. щодо складання Акту від 02.12.2011 року; дій державного соціального інспектора Управління праці та соціального захисту населення Козівської РДА Полиняк І.С. щодо складання акту від 02.12.2011 року; правомірність рішення про припинення надання державної соціальної допомоги сім'ї ОСОБА_1.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки актів, складених відповідачами про те, що позивач з 31.03.2009 року не працює в Тернопільській Єпархії УАПЦ церкві УАПЦ Різдва Христового міста Тернопіль є хибними, оскільки з матеріалів справи, а саме з відповідних довідок про доходи, розрахунково-платіжних відомостей видно, що ОСОБА_1 в період з 31.03.2009 року по даний час працював в церкві УАПЦ Різдва Христового в м.Тернопіль.

У відповідності до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що наявність обставини за наслідком існування яких прийняті акти перевірки спростовуються матеріалами справи, висновки викладені в таких актах суб'єкта владних повноважень не можуть вважатися правомірними.

З огляду на встановлені по справі обставини та недоведеність відповідачами правомірності оскаржуваних дій при складанні актів 17.11.2011 року та 02.12.2011 року, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління соціальної політики Тернопільської міської ради відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: