Справа № 2-а-552/10
Суддя: Гайдур А. Ю.
Дата ухвалення: 2010-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-а-552/2010 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2010 р. смт. Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Гайдур А.Ю., при секретарі Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Міжгір'я адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі про нарахування та виплату недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як „Дитині війни за період з квітня по вересень 2010 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд з позовами до управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі про стягнення суми як „Дитині війни за період з квітня по вересень 2010 р.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що народився у період з 1927-1945 р.р. і відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року за № 2195 IV (надалі Закон України № 2195-ІV) належать до соціальної категорії «Дитина війни». Відповідно до п. 2.1. Постанови управління Пенсійного фонду України „Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Положення про управління ПФУ в районах, містах і районах у містах від 30.04.2002 р. № 8-2, основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і у повному обсязі фінансування і виплати пенсій та інших виплат, які згідно законодавства здійснюються за рахунок коштів фонду та інших джерел визначених законодавством. Всупереч положення ст. 22 Конституції України, якщо передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до діючих законів не допускається зауваження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, пунктом 17 ст. 77 та ст. 110 ЗУ „Про державний бюджет України на 2007 рік від 10.12.2006 року, дію ст. 6 ЗУ „Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року було зупинено на 2006 та 2007 роки. У рішенні від 14.12.2000 року № 15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень КСУ) Конституційний Суд України зазначив, що „рішення КСУ мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обовязок виконання рішення КСУ є вимогою Конституції України (частина 2 ст. 150). Позивач просить зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому невиплачену щомісячну державну соціальну допомогу з квітня по вересень 2010 року.

Позивач на розгляд справи не з'явився, просить розглянути справу у його відсутності.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, яким проти задоволення позовних вимог заперечив посилаючись на те, що законом не визначено механізму розрахунку підвищення та немає підстав для задоволення вимог позивача про накладення обов'язку провести перерахунок пенсії і забезпечити їх виплату. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України № 2195-ІV. Відповідно до ст. 6 Закону України № 2195-ІV позивачка має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 3 ч.2 Закону України № 2195-ІV, державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої нобхідно рахувати підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік», не було зупинено норми Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року за № 2195 IV, а тому позивач має право на отримання щомісячної державної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 28 ч.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, ст. 28 ч. 3 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та, зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, суд вважає за можливе застосувати саме статті 28 частину 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для розрахунку зазначеного підвищення дитині війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України № 2195-ІV, оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме мінімальну пенсію за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ст. 28 ч.3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Доводи відповідача про відсутність механізму реалізації ст. 6 Закону України № 2195-ІV не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону.

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України» та здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що саме управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі є належним відповідачем по дані справі.

Відповідно до ст. 9 ч. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Зазначене положення КАС зобов'язує суд для усунення прогалини у правовому регулюванні відносин застосувати інститут аналогії закону і права.

Згідно п. 2 ст. 28 Закону України „Про статус гірських населених пунктів в Україні позивач має право на нарахування та виплату 20 % гірських до пенсії та надбавки до пенсії як „Дитині війни, оскільки він проживає у гірському населеному пункті.

У відповідності до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач звернувся із вказаним позовом до суду 27.10.2010 року, таким чином, суд задовольняє заявлений позов в межах шестимісячного строку, а саме з 27.04.2010 року по 27.10.2010 року.

Судові витрати у виді держмита в розмірі 3,40 грн. не підлягають стягненню з відповідача, оскільки останній звільнений від сплати такого згідно п.34 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито».

На підставі викладеного, відповідно до ст. 64 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 10, 11, 52, 71, 94, 160-163 КАС України, та Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами № 1691-VІ від 18.02.2010 р., суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачене підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, та згідно Закону України „Про статус гірських населених пунктів в Україні включно (з 20 відсотками гірських), за період з 27.04.2010 року по 27.10.2010 року, яка обчислюється відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з врахуванням виплачених сум.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана в Львівський апеляційний адміністративний суд через районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 КАС України.

Суддя Міжгірського райсуду: А.Ю.Гайдур