Справа № 820/2810/16
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 червня 2016 р. №820/2810/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 06.11.2015 року № 631, в частині звільнення ОСОБА_1 Миколаїнви з ОВС України у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) та поновити позивача на посаді начальника сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Орджонікідзевського РВ ОСОБА_3 МВС України в Харківській області з 06.11.2015.

- зобовязати Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області розглянути рапорт позивача від 22.10.2015 року про зарахування її в якості кандидата на посаді в органах Національної поліції України та запропонувати іншу рівнозначну посаду в органах Національної поліції України.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 була прийнята на службу в органи внутрішніх справ України та в подальшому проходила службу на посаді начальника сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Орджонікідзевського РВ ОСОБА_3 У звязку із народженням дитини, відповідно до наказу №77о/с від 06.08.2015 року позивач перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до трьох років (до 02 травня 2018 року). 22 жовтня 2015 року до ГУ МВС України в Харківській області позивач подала рапорт, в якому просила зарахувати її в якості кандидата до органів Національної поліції України. Але відповіді на вказаний рапорт від відповідача не отримала, тому вважає, що зазначений рапорт не був розглянутий. 02 травня 2016 року позивач отримала лист Орджонікідзевського РВ ГУМВС України в Харківській області від 19.04.2016, в якому повідомлялось, що згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на підставі наказу ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 року №631 о/с, позивача було звільнено з ОВС України у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Позивач вважає, що в порушення діючого законодавства її звільнили незаконно, має місце протиправна бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за рапортом від 22.10.2015 року та не прийняття позивача до органів поліції.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. У письмових запереченнях вказав, що позивача було правомірно звільнено, оскільки прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про Національну поліцію» передбачено припинення діяльності органів внутрішніх справ з їх подальшою ліквідацією, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач проходив службу на посаді начальника сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Орджонікідзевського РВ ОСОБА_3

З пояснень позивача та наявних матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ГУ МВС України в Харківській області №77о/с від 06.08.2015 року позивач перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а саме по 02.05.2018 року.

Судом встановлено, що 02 травня 2016 року позивач отримала лист Орджонікідзевського РВ ГУМВС України в Харківській області від 19.04.2016 року, в якому повідомлялось, що згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на підставі наказу ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 року №631 о/с, позивача було звільнено з ОВС України у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Не погоджуючись із наказом №631 о/с від 06.11.2015 року, вважаючи його таким, що порушує права позивача, останній звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Порядок проходження служби осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1992 року № 565-XII, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Частиною 1 статті 5 Закону № 565-ХІІ передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Відповідно до пункту 10 Положення № 114-1991, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 17 Положення № 114-1991 передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Крім того, стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка, яка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Згідно ч. 7 ст. 9 КАСУ у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015 року, не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, то в даному випадку до спірних правовідносин повинно бути застосовані конституційні принципи і загальні засади права.

Враховуючи, що норми КЗпП України передбачають гарантії для даної категорії осіб, то в даному випадку застосовуються дані норми.

Суд зазначає, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця лише з підстав та в порядку визначених законом. За загальними підставами розірвання трудового договору відбувається звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (п. 1 ст. 40 КзпП України).

Зміни в організації виробництва і праці включають ліквідацію, реорганізацію, банкрутство чи перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності чи штату працівників.

Кожного працівника, який підлягає звільненню необхідно під розписку, не пізніше ніж за 2 місяці до дати звільнення, повідомити про майбутнє звільнення та одночасно з попередженням про звільнення пропонує працівникові іншу роботу.

Повинна бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи інша робота, це питання має вирішувати роботодавець відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі.

Однак, відповідачами не було попереджено ОСОБА_1 у законодавчо встановлений 2-місячний термін про майбутнє звільнення, відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України, та не запропоновано іншу посаду.

Також, згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Окрім цього, судом встановлено, що наказ про звільнення було видано 06.11.2015 року, однак копія витягу з наказу були вручені позивачу лише після 02.05.2016 року, що протирічить ст.47 КЗпП України, відповідно до вимог якої, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Таким чином, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області були порушені права позивача, в частині звільнення зі служби органів внутрішніх справ всупереч вимогам частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, якою встановлена заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років (до шести років), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Окрім цього, суд зауважує, що припинення трудового договору оформлюється виданням наказу (розпорядження) роботодавця, у якому вказується підстава припинення трудового договору в точній відповідності з формулюванням законодавства про працю і робиться посилання на певну статтю закону. Також, відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, записи в трудовій книжці при звільненні повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону та із зазначенням причини звільнення.

Судом встановлено, що в наказі №631 о/с від 06.11.2015 року, в порушення наведених правових норм, не вказана підстава припинення трудового договору в точній відповідності з формулюванням законодавства про працю і незроблене посилання на певну статтю закону. В трудовій книжці не вказана формулювання чинного законодавства і не вказана відповідна стаття, пункт закону та не зазначена причина звільнення.

Також, суд критично відносить до доказів, наданих представником відповідача щодо направлення працівниками Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області листів на адресу позивача, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів отримання їх позивачем та про обізнаність позивача про її звільнення до 02.05.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області порушило права та охоронювані законом інтереси позивача, у зв'язку із чим наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області №6312 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з ОВС України у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню позовну вимогу про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Орджонікідзевського РВ ОСОБА_3 з 06.11.2015 року, в цій частині, відповідно до вимог ст. 256 ч. 1 п. 3 КАСУ постанова суду підлягає негайному виконанню.

Відносно позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області розглянути рапорт позивача від 22.10.2015 року про зарахування ОСОБА_1 в якості кандидата на посаді в органах Національної поліції України та запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду в органах Національної поліції України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 Положення № 114-1991, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Відповідно до положень пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2015 року до ГУ МВС України в Харківській області позивач подала рапорт, в якому просила зарахувати її в якості кандидата до органів Національної поліції України.

Однак, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області вказаний рапорт не було розглянуто, доказів реагування на рапорт позивача від 22.10.2015 року відповідачем до суду надано не було.

Натомість, представник відповідача надав довідку №71360/1775 від 29.06.2016 року, в якій зазначено, що в період часу з 07.11.2015 по теперішній час не надходило жодної заяви від колишнього працівника органів внутрішніх справ ОСОБА_1 про розгляд питання щодо її прийому на службу в поліцію.

Судом встановлено, що надана позивачем та наявна в матеріалах справи копія рапорту ОСОБА_1 від 22.10.2015 року містить резолюцію та завірена начальником управління кадрового забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, що в повній мірі спростовує доводи представника відповідача про відсутність факту подання позивачем рапорту та свідчить про його наявність в матеріалах особової справи.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відомості, викладені в рапорті начальника Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 05.11.2015 року, в якому зазначено що станом на 05.11.2015 позивач рапорт не подавала, та який слугував підставою для видання наказу ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 року №631 о/с не відповідають дійсності та протирічать наявним в матеріалах справи доказам.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області розглянути рапорт позивача від 22.10.2015 року про зарахування ОСОБА_1 в якості кандидата на посаді в органах Національної поліції України.

Відносно позовної вимоги щодо зобовязання відповідача запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду в органах Національної поліції України, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, перебуває у стані припинення та на момент розгляду справи, але не ліквідоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 2 статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад, обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переводу для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014 р., 04.11.2014 р. встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Таким чином, з огляду на те, що позивачу жодної вакантної посади не пропонувалось та враховуючи той факт, що до теперішнього часу процедура ліквідації Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області не завершена та воно не виключено з Єдиного державного реєстру, суд приходить до висновку про поновлення позивача саме на тій посаді, з якої її було протиправно звільнено.

З огляду на положення пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та враховуючи, що посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції, суд вважає за необхідне задовольнити вказану позовну вимогу у наступній редакції: зобовязати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 22.10.2015 року про зарахування її в якості кандидата на посаді в органах Національної поліції України та запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду в органах Національної поліції України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 24, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 06.11.2015 року № 631 про звільнення ОСОБА_1 з ОВС України у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Орджонікідзевського РВ ОСОБА_3 з 06.11.2015 року.

Зобовязати ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 22.10.2015 року про зарахування її в якості кандидата на посаді в органах Національної поліції України та запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду в органах Національної поліції України.

Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01.07.2016 року.

Суддя Полях Н.А.