Справа № 802/891/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 червня 2016 р. Справа № 802/891/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Івоніченка В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: відділу Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області

про: визнання відмови у погодженні проекту землеустрою протиправною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до відділу Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області (далі - відповідач) про визнання відмови у погодженні проекту землеустрою протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з метою погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована в урочищі "Стратиївський Яр" с. Любомирка Чечельницького району Вінницької області, він звернувся до відділу Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області. Проте в грудні 2015 року отримав лист за №31-28-0.3-3501/2-15 від 04.12.2015 року "Про надання інформації", у якому відповідач повідомив його про відмову у погодженні проекту землеустрою із тих підстав, що земельна ділянка на яку він претендує перебуває у користуванні на умовах оренди згідно договору, укладеного між Любомирською сільською радою та ОСОБА_4 від 02.08.2005 року та угоди про поновлення договору оренди землі від 24.02.2011 року, зареєстрованої у відділі Держкомзему у Чечельницькому районі Вінницької області 08.05.2012 року за №00699.

Вказану відмову позивач вважає протиправною, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відділу Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області у погодженні проекту землеустрою, виготовленому 02 листопада 2015 року в приватному підприємстві "Гарантземпроект", щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області;

- зобов'язати відділ Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області погодити проект землеустрою, виготовлений 02 листопада 2015 року в приватному підприємстві "Гарантземпроект", щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області.

Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, що викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити. Крім того уточнили, що оскаржують саме відмову відповідача за №31-28-0.3-3501/2-15 від 04.12.2015 року, оскільки іншого письмового рішення відповідача щодо відмови у погодженні документації із землеустрою на їх адресу не надходило.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Разом із тим, свою позицію з приводу заявлених позовних вимог виклав у письмових запереченнях проти позову (вх. №13534 від 29.06.2016 року), у яких зазначив, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу Любомирська сільська рада мала приймати лише після припинення договору оренди землі між Любомирською сільською радою та гр. ОСОБА_4 від 02.08.2005р. та угоди про поновлення договору оренди від 24.02.2011р. Оскільки на момент розгляду звернення орендар ОСОБА_4 помер, а інформації про відмову спадкоємців останнього від права на оренду земельної ділянки не було виявлено, тому вирішення питання щодо передачі земельної ділянки у власність позивачу можливе лише за умови наявності згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки.

За таких обставин та враховуючи відсутність відомостей про факт припинення договірних стосунків між гр. ОСОБА_4 та Любомирською сільською радою щодо оренди землі, відповідач не визнає заявлені позовні вимоги.

З урахуванням викладеного та керуючись положеннями частини 4 статті 128 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність представника відповідача на підставі тих доказів, які наявні в матеріалах справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши заперечення відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що рішенням 28 сесії 6 скликання Любомирської сільської ради № 183 від 14.08.2015 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована в урочищі "Стратиївський Яр" с. Любомирка Чечельницького району Вінницької області.

На виконання даного рішення, 02.11.2015 року в приватному підприємстві "Гарантземпроект" був виготовлений відповідний проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області.

З метою погодження проекту землеустрою позивач звернувся до Відділу Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області.

Разом із тим, за результатами розгляду даного звернення, відповідач листом від 04.12.2015 року №31-28-0.3-3501/2-15 "Про надання інформації", за підписом начальника відділу Кохановського О.В., повідомив ОСОБА_1 про відмову у погодженні проекту землеустрою. Дана відмова вмотивована тим, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні на умовах оренди згідно договору, укладеного між Любомирською сільською радою та ОСОБА_4 від 02.08.2005 року та угоди про поновлення договору оренди землі від 24.02.2011 року, зареєстрованої у відділі Держкомзему у Чечельницькому районі Вінницької області 8 травня 2012 року за № 00699.

З'ясувавши, що гр. ОСОБА_4, який використовував земельну ділянку на умовах договору оренди, на частину якої претендує позивача, помер, ОСОБА_1 звертався з відповідними зверненнями до Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, на Урядову гарячу лінію щодо сприяння в наданні допомоги в оформленні права власності на земельну ділянку. За результатами їх розгляду позивач отримував подібні за змістом роз'яснення, суть яких зводилась до того, що відомостей про відмову спадкоємців гр. ОСОБА_4 від права оренди на земельну ділянку відповідач не отримував, у зв'язку з чим вирішення питання щодо передачі земельної ділянки у власність можливе лише за умови наявності згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки.

Не згода позивача із відмовою у погодженні проекту землеустрою від 04.12.2015 року зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Спірні правовідносини, що охоплюються предметом даного спору, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 186 ЗК України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Відповідно до ч.7 ст.186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Згідно частин 5 та 6 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 8 ст.186-1 ЗК України визначено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

З аналізу наведених норм статті 186-1 ЗК України вбачається, що відповідач як територіальний орган, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин зобов'язаний в десятиденний термін з дня надходження проекту землеустрою погодити або відмовити в його погодженні, оформивши відповідно згоду або відмову письмовим висновком. При цьому в разі відмови у погоджені проекту землеустрою, уповноваженим органом має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). При цьому у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути відмовлено лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку.

Разом з тим як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду проекту землеустрою поданого позивачем, останньому було направлено лист від 04.12.2015 року №31-28-0.3-3501/2-15 "Про надання інформації", в якому вказано про відмову у погодженні поданого ним проекту у зв'язку з наявністю зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, на яку претендує позивач, та невстановленням осіб - спадкоємців орендаря, до яких відповідне право оренди могло б перейти.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідна відмова відповідача не містить будь-яких посилань на спосіб усунення виявлених недоліків, а також не передбачає надання позивачу терміну на їх усунення, тоді як згідно положень ст. 186-1 ЗК України, відмова уповноваженого органу у погодженні проекту землеустрою на відведення земельної ділянки можлива лише в разі не усунення недоліків на яких було наголошено у попередньому висновку.

Таким чином, відмова уповноваженого органу у погоджені проекту землеустрою, яка не вказує на спосіб усунення недоліків та без надання строку на їх усунення, на переконання суду, порушує передбачений положеннями ст. 186-1 ЗК України порядок погодження проектів землеустрою, та як наслідок обмежує позивача в реалізації права на отримання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

За таких обставин оскаржувана відмова відділу Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області не відповідає тим критеріям правомірності, що визначені у статті 2 КАС України, а тому є протиправною.

Поряд із цим, надаючи оцінку підставам за яких відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також можливостям усунення тих обставин, які вказані у оскаржуваній відмові та в наданих відповідачем запереченнях на позовну заяву суд зазначає наступне.

Так, із вищевикладеного слідує, що відмова ОСОБА_1 у погодженні проекту землеустрою мотивована перебуванням земельної ділянки, на яку претендував позивач, у користуванні на умовах оренди згідно договору оренди, укладеного між Любомирською сільською радою та гр. ОСОБА_4 від 02.08.2005 року та угоди про поновлення цього ж договору оренди землі від 24.02.2011 року.

Із наявних у матеріалах справи листів відповідача та Чечельницької РДА судом встановлено, що на момент розгляду звернення позивача до Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області, гр. ОСОБА_4 помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про оренду землі", право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Так, обґрунтовуючи правомірність своєї відмови відповідач зазначає, що відсутня будь-яка інформація про відмову спадкоємців ОСОБА_4 від права оренди на спірну земельну ділянку, а також вказує на чинність даного договору оренди землі, оскільки відомостей про його припинення не має.

З приводу даних посилань відповідача суд вважає за необхідне зазначити, що 11.02.2010 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" № 1878-VI від 11.02.2010 року (набрав чинності 16.03.2010 року) яким по-іншому врегульовано правовідносини пов'язані із визначенням моменту укладення договору. Після внесених змін, норма ч. 3 ст. 640 ЦК України передбачала, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (а в попередній редакція вказана норма звучала так: "Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації"). Тобто момент укладення договорів після 16.03.2010 року не пов'язувався із їхньою державною реєстрацією, оскільки з цього часу реєстрації підлягав не договір, як матеріальна форма домовленості сторін, а саме право оренди (речове право).

Тому, договір оренди земельної ділянки підписаний після 16.03.2010 року із урахуванням умов самого договору, вважається укладеним з моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов та його підписання сторонами, а право володіння та користування цією земельною ділянкою (право оренди) в орендаря виникає з моменту реєстрації цього права. Тобто після підписання сторонами договору оренди землі між ними виникають певні права та обов'язки, пов'язані зі зміною та припиненням договірних відносин.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України. Зокрема у Постанові від 14.01.2014 року судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України зробила висновок, що дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

В силу ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.08.2005 року між гр. ОСОБА_4 та Любомирською сільською радою був укладений договір оренди земельної ділянки, розташованої на територію Любомирської сільської ради в урочищі "Стратіївський яр", площею 4,00 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 8 вказаного договору його укладено терміном на 5 років з можливістю поновлення на новий строк. В силу п. 43 договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державна реєстрація договору проведена 18.11.2005р. у ДП "Центр ДЗК при ДКУ по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 06.

Рішенням Любомирської сільської ради № 7 від 18.11.2010 року ОСОБА_4 надано дозвіл на продовження дії договору оренди земельної ділянки площею 4,00 га, у зв'язку з чим 24.02.2011 року між орендодавцем - Любомирською сільською радою та орендарем - ОСОБА_4 укладена угода про поновлення договору оренди землі на умовах попереднього договору від 02.08.2005 року. Дана угода зареєстрована у відділі Держкомзему у Чечельницькому районі Вінницької області 08.05.2012 року за №00699.

Таким чином угодою від 24.02.2011 року поновлено строк дії договору оренди на наступних 5 років. Проте строк дії такої угоди необхідно відраховувати не з дати її державної реєстрації, а з дати підписання - 24.02.2011 року, оскільки така угода укладена після 16.03.2010 року (дати набрання чинності Законом № 1878-VI від 11.02.2010 року), а тому моментом її укладання є дата її підписання сторонами, а саме 24.02.2011 року.

З огляду на викладене строк дії вказаної угоди про поновлення договору оренди землі між Любомирською сільською радою та ОСОБА_4 мав закінчитись 24.02.2016 року.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що строк оренди земельної ділянки за даною угодою був продовжений за ініціативою спадкоємців ОСОБА_4, як і відсутні інші відомості про існування після 24.02.2016 року зареєстрованих прав на спірну земельну ділянку щодо інших осіб.

Проте дані обставини не були враховані ні відповідачем при прийнятті оскаржуваної відмови у погодженні проекту землеустрою ні в подальшому іншими органами, до яких звертався позивач з метою надання відповідних роз'яснень та з допомогою в оформленні права власності на земельну ділянку.

Оцінюючи в сукупності наведені вище обставини з підставами відмови позивачу у погодженні проекту землеустрою суд вкотре наголошує, що недотримання відповідачем порядку передбаченого ст. 186-1 ЗК України, зокрема не визначення для позивача можливих способів усунення виявлених недоліків, таких як надання додаткових доказів чи повідомлення про можливий сплив строку дії договору оренди спірної земельної ділянки та не надання ОСОБА_1 достатнього строку для їх усунення, призвело до необґрунтованої та передчасної відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу.

За таких обставин вимоги адміністративного позову у цій частині належить задовольнити.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Позивач у своїх позовних вимогах просить суд зобов'язати відповідача погодити виготовлений 02.11.2015 року в ПП "Гарантземпроект" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу, розташованих на території Любомирської сільської ради.

Проте, на думку суду, повноваження відповідача щодо прийняття рішення про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які передбачені у ст. 186-1 ЗК України, за своєю правовою природою є дискреційним, тобто такими, що належать до виключної компетенції відповідача.

Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13 слідує, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи наведене суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області повторно розглянути питання щодо погодження проекту землеустрою, розробленого ПП "Гарантземпроект", щодо відведення ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2,0 га із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області із урахуванням тих висновків та фактичних обставин, які відображені у даному судовому рішенні.

Тобто у цій частині адміністративний позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл понесених позивачем у справі судових витрат, суд керується нормами ст. 94 КАС України. Так, в силу ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру в сумі 1102,40 грн. А оскільки одну позовну вимогу судом задоволено в повному обсязі, а іншу - частково, тому в користь позивача підлягає присудженню судовий збір в сумі 826 грн. 80 коп. (551,20 грн. + (551,20 грн. / 2)) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, яким є відповідач у даній справі..

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову відділу Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області, оформлену листом від 04.12.2015 року № 31-28.0.3-3501/2-15, у погоджені проекту землеустрою, розробленого ПП "Гарантземпроект", щодо відведення ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2,0 га із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області.

Зобов'язати відділ Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області повторно розглянути питання щодо погодження проекту землеустрою, розробленого ПП "Гарантземпроект", щодо відведення ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2,0 га із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Любомирської сільської ради Чечельницького району Вінницької області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із відділу Держгеокадастру у Чечельницькому районі Вінницької області, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, в користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович