Справа № 826/6937/16
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6937/16 Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2016 року,

У с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому просила визнати протиправним включення відповідачами належних їй та заявлених до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» кредиторських вимог другої черги на суму 338 672,64 грн до кредиторських вимог сьомої черги, зобов'язати відповідачів змінити черговість даних кредиторських вимог із сьомої на другу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2016 року відмовлено у відкритті провадженні в адміністративній справі за вказаним позовом.

Не погоджуючись із ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що таку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, адже вона підсудна господарському суду.

З таким висновком не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що відповідно до постанови Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року № 113 відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» і розпочато процедуру ліквідації цього банку, а також призначено Уповноважену особу Фонду на таку ліквідацію.

07 липня 2015 року позивачем, на підставі частини п'ятої статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було заявлено до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» свої кредиторські вимоги (заборгованість із компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні, втрати частини заробітку внаслідок порушення строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку) до цього банку.

Оскільки частина із заявлених вимог позивача була включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів указаного банку не до другої, а до сьомої черги кредиторських вимог, вона звернулася в адміністративний суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо підвідомчості даного спору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно пункту 7 вказаної правової норми суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 4 цього Кодексу передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно частини першої статті 17 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Таким чином, розгляд справ здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України лише у разі, якщо за предметом спору та його суб'єктним складом справа належить до юрисдикції адміністративного суду.

Разом із тим, навіть якщо позовні вимоги заявлені до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової чи службової особи, але відповідач у спірних відносинах не здійснював владних управлінських функцій відносного заявника, такий спір не має сукупності ознак справи адміністративної юрисдикції, і не повинен розглядатись і вирішуватись адміністративним судом. При цьому, процесуальним законодавством може бути передбачено інший порядок судового вирішення спорів за участю органу державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб.

Правовідносини, що склались між сторонами, є правовідносинами, що пов'язані із процедурою ліквідації банку, і даний позов пред'явлено у зв'язку із прагненням заявника в установленому порядку задовольнити свої кредиторські вимоги до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», яке ліквідується.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Порядок ліквідації банку здійснюється відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За визначеннями, наведеними у цих Законах, ліквідація банку є процедурою припинення банку (його функціонування) як юридичної особи.

Положеннями статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про стягнення заробітної плати.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства, на спори, які виникають під час ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 826/2043/15).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Зважаючи на викладене, відносно даного спору адміністративний суд не може вважатись «судом, установленим законом», у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства та необхідність відмови у відкритті провадження, позаяк цей спір підвідомчий господарському суду.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли би призвести до неправильного вирішення відповідного питання.

Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін на підставі ст. ст. 199 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 04 липня 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.