Справа № 810/5232/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року 810/5232/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання - Гай А.В.;

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-сервіс»

до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

до суду звернулось ТОВ «Еко-сервіс» з позовом до Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про безпідставність висновків перевіряючих, посилаючись на те, що всі операції з надання контрагентом послуг мали реальний характер з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності. Ці факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у податковому обліку і податковій звітності, а тому ТОВ «Еко-сервіс» правомірно та правильно визначило податкові зобовязання з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Кімосбуд». Вважає, що не оприбуткування готівки чи перевищення ліміту готівки у касі не було, викладені в акті твердження податкового органу є лише припущеннями перевіряючих та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з вказаних у позовній заяві підстав.

Представник відповідача проти позову заперечував, мотиви невизнання викладені у письмових запереченнях на адміністративний позов, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке:

ТОВ «Еко-сервіс» є юридичною особою, що зареєстрована виконавчим комітетом Бориспільської міської ради 14.06.2001. На податковий облік в органах ДПС взято 31.10.2002 за № 1210, перебуває на обліку у Бориспільскій ОДПІ. У червні-липня 2014 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 29.07.2014 № 401/22-01/31885141 якою було встановлено порушення положень п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 ПКУ, що призвело до заниження ПДВ на суму 398261, 00 грн. (по взаємовідносинам з ТОВ «Кімосбуд»); п. 2.6 ОСОБА_3 про порядок ведення касових операцій у національній валюті в України (затверджений постановою НБУ від 15.12.2004 № 637) в частині несвоєчасного оприбуткування готівки у сумі 22000, 00 грн., отриманої для оплати праці; п. 2.8 ОСОБА_3 про порядок ведення касових операцій у національній валюті в України (затверджений постановою НБУ від 15.12.2004 № 637) в частині зберігання в позаробочий час у касі підприємства готівки у суму 7200, 00 грн., при затвердженому ліміті каси у позаробочий час у сумі 0, 00 грн.

Висновки посадових осіб податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині заниження ПДВ зроблені з урахуванням того, що фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «Еко-сервіс» та ТОВ «Кімосбуд» є фіктивними, та такими, що не мали реального характеру і були вчинені без наміру створення правових наслідків, з метою отримання податкової вигоди. На думку податкового органу, договір між позивачем та контрагентом укладено за відсутності наміру дійсного надання послуг, з метою штучного формування податкового кредиту.

Під час перевірки встановлено, що 01.04.2011 між позивачем та ТОВ «Кімосбуд» було укладено договір № 17-2011, відповідно до умов якого виконавець (ТОВ «Кімосбуд») брав на себе зобовязання надати позивачу послуги з роботи механізмів (послуги бульдозера, екскаватора, автокрана та іншої техніки). На підтвердження дійсності надання таких послуг позивачем представлені податкові накладні від 15.09.2011 № 53, від 30.09.2011 № 85, від 14.10.2011 № 83, від 31.10.2011 № 117, від 15.11.2011 № 79, від 30.11.2011 № 124, від 15.12.2011 № 47, від 30.12.2011 № 97 та акти здачі-приймання робіт до кожної наведених накладних.

Згідно вказаних документів ТОВ «Кімосбуд» надав позивачу послуги з роботи бульдозерів, екскаватора, автомобілів Урал, Камаз та автокрана на загальну суму 2537952, 00 грн. За наслідком проведених господарських операцій позивачем сформовано податковий кредит на підставі виписаних ТОВ «Кімосбуд» податкових накладних у розмірі 507590, 50 грн.

В ході перевірки посадовими особами відповідача використані дані акта ДПІ у Дніпровському районі м. Києва від 10.10.2012 № 11840/10/22-210 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Кімосбуд» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами», відповідно до якого встановлено, що підприємство відсутнє за юридичною адресою, чисельність працюючих на товаристві згідно із податковою звітністю 1 особа, будь-які транспортні засоби на підприємстві відсутні.

Також встановлено, що контрагенти-продавці ТОВ «Кімосбуд» мають ознаки фіктивності та здійснюють діяльність, спрямовану на надання податкової вигоди третім особам. У зв'язку з цим посадові особи відповідача дійшли висновку про неможливість надання ТОВ «Кімосбуд» позивачу вищенаведених послуг, та, як наслідок, про безпідставне віднесення ТОВ «Еко-сервіс» до складу податкового кредиту сум коштів у складі послуг, нібито наданих ТОВ «Кімосбуд» позивачу.

За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.08.2014 № НОМЕР_1, яким позивачу нараховане грошове зобовязання з ПДВ у розмірі 497826, 00 грн. (основне зобовязання 398261, 00 грн., штрафні санкції 99565, 00 грн.). Оскільки взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Кімосбуд» за жовтень 2011 року вже були предметом перевірки податковим органом (Акт від 18.04.2013 № 217/22-2/31885141), а податкове зобовязання з ПДВ за вказаний період вже нараховувалось позивачу податковим органом раніше (податкове повідомлення-рішення від 29.05.2013 № 000630), то до податкового повідомлення-рішення від 19.08.2014 № НОМЕР_1 увійшла сума ПДВ, віднесена позивачем до податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Кімосбуд» за вересень, листопад та грудень 2011 року. Висновки податкового органу про порушення позивачем ОСОБА_3 про порядок ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 № 637 (далі - ОСОБА_3 № 637) ґрунтуються на наступних фактах: в порушення п. 2.6 ОСОБА_3 № 637 позивачем несвоєчасно було оприбуткованого готівку, отриману підприємством для оплати праці. Зокрема, під час перевірки на підприємстві були виявлені видаткові відомості про виплату заробітної плати від 25.01.2011, які не відображені у касовій книзі підприємства у день їх отримання в касу, а після закінчення строків виплат не здійснено відповідні записи у касовій книзі підприємства та не оприбутковано готівкові кошти на загальну суму 22000, 00 грн. Також, під час перевірки було встановлено, що в порушення п. 2.8 ОСОБА_3 № 637, 11.01.2011 по закінченню робочого дня в касі підприємства зберігалась готівка у розмірі 7200, 00 грн. при встановленому ліміті каси у сумі 0, 00 грн. На підставі викладеного, керуючись Указом Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки від 12.06.1995 № 436/95, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.08.2014 № НОМЕР_2, яким нараховано позивачу штрафні санкції за порушення ОСОБА_3 про порядок ведення касових операцій у національній валюті в України у розмірі 124400, 00 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого:

спірні правовідносини в частині правомірності чи протиправності віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ у складі наданих ТОВ «Кімосбуд» послуг врегульовано ПКУ. Податковим кредитом в розумінні п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПКУ визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно з п.п. «а» п. 198.1 ст. 198 ПКУ право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг, які відповідно до пункту 185.1 статті 185 цього Кодексу є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПКУ передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Пунктом 198.6 ст. 198 ПКУ передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПКУ визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено пунктом 201.10 цієї ж статті, є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон України від 16.07.1999 № 996-ХІV) визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі підприємства), які зобовязані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що право на включення до складу податкового кредиту певних сум виникає у платника податків у звязку із здійснення ним господарських операцій, що підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами фінансової звітності. Як на доказ реального надання ТОВ «Кімосбуд» послуг з роботи механізмів (бульдозера, екскаватора, автокрана та іншої техніки), позивач посилався на наявні в матеріалах справи податкові накладні та акти здачі-приймання робіт.

Під час судового розгляду представник позивача пояснив, що ТОВ «Еко-сервіс» займається обслуговуванням полігону твердих побутових відходів, і з метою утилізації відходів позивачем наймались різні фірми, у тому числі, ТОВ «Кімосбуд».

Як убачається із зазначених документів ТОВ «Кімосбуд» надав позивачу послуги з роботи бульдозерів, екскаватора, автомобілів Урал, Камаз та автокрана. Оплата за послуги здійснювалась погодинно (наприклад, акт здачі-прийняття робіт від 30 вересня 2011 року: послуги бульдозера Т-130 198 годин при ціні 320,00 грн./год.)

Аналогічні відомості зазначені і в решті наданих позивачем актів здачі-прийняття робіт.

Аналіз викладеного свідчить, що послуги з роботи будівельної техніки надавались на протязі тривалого періоду в цілодобовому режимі.

Під час розгляду справи, судом було витребувано у позивача докази з приводу оформлення заїзду будівельної техніки на територію звалища, де виконувались роботи та форми та методики підрахунку часу наданих послуг, із зазначенням осіб водіїв цієї техніки. Також судом було зобовязано позивача надати копії технічних паспортів на зазначену техніку та іншу супровідну документацію, яка б могла підтвердити факт реального надання ТОВ «Кісомбуд» вищенаведених послуг.

Проте, витребувані судом докази позивачем надані не були.

При прийнятті рішення, було взято до уваги і той факт, що відповідно до акта ДПІ у Дніпровському районі м. Києва від 10.10.2012 № 11840/10/22-210 у ТОВ «Кісомбуд» були відсутні трудові ресурси та відповідна техніка для надання послуг такого роду, як прописано у вищезгаданих актах здачі-прийняття робіт (надання послуг). Докази на підтвердження того, що для надання послуг позивачу ТОВ «Кімосбуд» залучало третіх осіб, представником позивача суду не надані.

Важка автомобільна техніка (бульдозери, екскаватори, автомобілі Урал та Камаз) є таким видом транспорту, що підлягає обовязковій державній реєстрації у відповідних органах ДАІ. Невиконання позивачем вимог суду в тому числі, в частині надання копій технічних паспортів на зазначену техніку ставить під сумнів і факт реальності надання ТОВ «Кімосбуд» позивачу послуг з роботи такої техніки.

Опосередкованим доказом фіктивности укладеного правочину є відсутність у позивача журналу вїзду - виїзду автотранспорту з підприємства, оскільки відсутність такого обліку обєктивно унеможливлює і встановлення фактично відпрацьованого часу техніки на звалищі.

Інших документів на підтвердження обліку часу надання ТОВ «Кімосбуд» послуг, а також пояснень, яким чином здійснювався підрахунок відпрацьованих годин, позивачем не надано.

Суд звертає увагу, що загальна сума оплати по договору з ТОВ «Кімосбуд» склала понад 2,5 млн. грн., що є значним розміром, а відтак, не відповідає фактичним обставинам справи твердження відповідача, що задля підтвердження факту надання послуг сторони підписували акт здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Також позивачем не мотивовано доцільність залучення підприємства для виконання вищенаведених робіт, яке не має на своєму балансі будь-якої техніки техніки та працюючих робітників, які могли б виконувати певні роботи.

Серед іншого суд звертає увагу, що підприємницька діяльність здійснюються суб'єктом господарювання на власний ризик, а відтак у господарських правовідносинах учасники господарського обороту повинні проявляти розумну обачливість, адже наслідки вибору недобросовісного контрагента покладається на таких учасників. Так, належна податкова обачність є законною передумовою отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази, яка б підтверджувала прояв такої обачності при виборі контрагента.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Кімосбуд».

На переконання суду, наявність у позивача належно оформлених документів, які необхідні для віднесення певних сум коштів до податкового кредиту, зокрема, укладеного договору, податкових накладних та актів здачі-прийняття робіт не є та не може бути безумовною підставою для включення до податкового кредиту витрат на оплату послуг, оскільки під час судового розгляду встановлено, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, а послуги фактично ТОВ «Кімосбуд» не надавались.

Головною метою, яку переслідували сторони при укладенні договору було одержання доходу винятково за рахунок необґрунтованої податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту за відсутності наміру здійснювати реальне надання послуг та, як наслідок, несплата податків до Державного бюджету України, що суперечить інтересам держави і суспільства та порушує публічний порядок.

З огляду на викладене, донарахування відповідачем позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2014 № НОМЕР_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки під час розгляду справи позивачем не було надано належних доказів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентом ТОВ «Кімосбуд», зокрема: доказів наявності технічних та технологічних можливостей щодо виконання укладеного з позивачем договору, доказів щодо фактичної сплати позивачем ПДВ в ціні послуг, що придбані останнім суд дійшов висновку про обгрунтованість висновків акту перевірки. Надані позивачем акти здачі-приймання робіт (надання послуг) унеможливлюють встановити факт дійсності проведених господарських операцій з надання ТОВ «Кімосбуд» відповідних послуг позивачу. В поданих актах здачі-приймання робіт (надання послуг) не конкретизовані послуги надані позивачу, не вказаний їх обсяг або об'єм та місце їх надання, що протирічить ст.9 Закону України "Про бухгалтерській облік".

У звязку з відсутністю документальних доказів реальності здійснення господарських операцій та фактичного отримання послуг від ТОВ «Кімосбуд» за договором № 17-2011 від 01.04.2011, доводи відповідача спростовують аргументи ТОВ "Еко-сервіс" щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Натомість відповідачем були надані докази, які свідчать про правомірність його дій під час проведення перевірки і винесення рішень.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2014 № НОМЕР_2, яким позивачу нараховані штрафні санкції у розмірі 124400, 00 грн., суд зазначає наступне: як убачається із акта перевірки від 29.07.2014 № 401/22-01/31885141, під час перевірки на підприємстві були виявлені видаткові відомості про виплату заробітної плати від 25.01.2011, що не були відображені у касовій книзі підприємства у день їх отримання , а після закінчення строків виплат не здійснено відповідні записи у касовій книзі та не оприбутковано готівкові кошти на загальну суму 22000, 00 грн.

Позивач цей факт пояснює тим, що хоча відомості про виплату заробітної плати і були сформовані 25.01.2011, проте, сама готівка була отримана підприємством наступного дня (банківська виписка від 26.01.2011). 26.01.2011 кошти були належним чином оприбутковані, що підтверджується відповідним касовим ордером, та виплачені працівникам. Суд не бере до уваги дані твердження позивача з огляду на те, що відповідно до п. 2.6 ОСОБА_3 про порядок ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 № 637 (далі - ОСОБА_3 № 637), уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок ведення касових операцій визначений у главі 3 ОСОБА_3. ОСОБА_3 визначено, що касові операції оформляються, зокрема, видатковими відомостями, які підтверджують факт отримання готівкових коштів.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявні відомості на виплату грошей, сформовані 25.01.2011. При цьому, зазначені відомості містять підписи працівників позивача про отримання коштів. Жодних записів чи позначок, що кошти отримані 26.01.2011, як стверджує позивач, відомості не містять. Наведене дає підстави вважати, що кошти були виплачені працівникам саме 25.01.2011. Оскільки позивач не заперечує, що у касовій книзі зазначені кошти були відображені 26.01.2011, суд погоджується з висновком податкового органу про порушення позивачем вимог п. 2.6 ОСОБА_3 про порядок ведення касових операцій у національній валюті в України, оскільки вказане правопорушення має формальний склад.

Актом перевірки від 29.07.2014 № 401/22-01/31885141 убачається, що під час перевірки видаткових касових ордерів та відомостей на виплату грошей встановлено відсутність підпису (на повну суму отриманих коштів) одержувачів у видаткових відомостях на виплату грошей за 11.01.2011 на загальну суму 7200, 00 грн.

Так, посадові особи податкового органу в акті перевірки зазначають, що під час звірки касових ордерів за 11.01.2011 та відомостей на виплату коштів за вказаний день було встановлено розбіжність між сумами, які містились у касових звітах, та сумами, отримання яких було підтверджено підписами працівників позивача. Зокрема, згідно із касовим звітом за 11.01.2011, в цей день по відомостям № 11, 12, 13, 14 за 11.01.2011 було виплачено 13700, 00 грн. Водночас, з наданих позивачем відомостей за 11.01.2011 про виплату грошей за січень 2011 року № 11, 12, 13, 14 убачається, що отримано працівниками підприємства в зазначений день було лише 6500, 00 грн.

Пунктом 3.5 ОСОБА_3 № 637 визначено, що для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача. Відповідно до п. 7.24 ОСОБА_3 № 637 у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього ОСОБА_3), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки.

Згідно із п. 2.8 ОСОБА_3 № 637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси.

Як слідує з акта перевірки, ліміт каси на підприємстві позивача встановлений на рівні « 0, 00грн.» За таких обставин, враховуючи, що під час перевірки відповідачем зафіксовано факт залишку в касі позивача 11.01.2011 готівкових коштів у розмірі 7200, 00 грн. (проведених через касовий звіт, проте не отриманих працівниками), суд погоджується з висновком податкового органу про наявність порушення п. 2.8 ОСОБА_3 про порядок ведення касових операцій у національній валюті в України.

Відповідальність за порушення норм з регулювання обігу готівки встановлено Указом президента України від 12.06.1995 № 436/95. За перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах до юридичних осіб застосовуються штрафні санкції у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день, а за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

З огляду на викладене, донарахування відповідачем штрафу за порушення норм з регулювання обігу готівки відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 19.08.2014 № НОМЕР_2 є безпідставними.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 20 травня 2016 р.