Справа № 815/5626/13-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/5626/13-а

Категорія: 5.1.2 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Санжарук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Одеській області до комунального підприємства «Міські дороги» про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року Державна фінансова інспекція в Одеській області (далі - ДФІ в Одеській області) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до комунального підприємства «Міські дороги» (далі - КП «Міські дороги») та згідно заяви про зменшення позовних вимог просила зобов'язати виконати п.2 вимоги від 04 червня 2013 року № 15-06-23-14/5352, а саме:

- щодо стягнення зайво сплачених коштів у загальній сумі 71 000,27 грн. з працівників КП «Міські дороги» шляхом утримання цих коштів з їх заробітної плати на підставі наданих ними заяв відповідно до розрахунку невірно нарахованої та виплаченої заробітної плати;

- щодо проведення перерахунку та відповідної звірки щодо сум єдиного соціального внеску та повернення зайво сплачених коштів (зарахувати в рахунок майбутніх платежів);

- в іншому випадку, стягнути з винних осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шкоду у порядку та розмірі, встановлених ст.ст.130-136 КЗпП України.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем не забезпечено виконання вимоги контролюючого органу щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства, а тому ДФІ в Одеській області звернулася до суду про зобов'язання виконати вимогу, яка відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є обов'язковою для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ДФІ в Одеській області ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції у зв'язку з тим, що в процесі судового розгляду не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, а також відбулося неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

У зв'язку з чим апелянт, просить прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи викладені в апеляції та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, на наступних підставах.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Міські дороги» за 2011-2012 роки та завершальний звітний період 2013 року за результатами якої складений акт ревізії №06-11/260 від 25 квітня 2013 року.

На підставі даного акту на адресу відповідача направлено вимогу щодо усунення виявлених в ході ревізії порушень № 15-06-23-14/5352 від 04 червня 2013 року.

Відповідно до п.2 даної вимоги ДФІ в Одеській області вимагає від КП «Міські дороги» наступне:

- стягнути зайво сплачені кошти з їх працівників шляхом утримання цих коштів з їх заробітної плати на підставі наданих ними заяв відповідно до розрахунку невірно нарахованої та виплаченої заробітної плати;

- провести перерахунок та відповідні звірки щодо сум єдиного соціального внеску та повернути зайво сплачені кошти (зарахувати в рахунок майбутніх платежів);

- в іншому випадку, стягнути з винних осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шкоду в порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 КЗпПУ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої, неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Спричинені підприємству збитки, як зазначив суд першої інстанції, відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Згідно з вимогами ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції та його правова позиція відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 Положення «Про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію), Держфінінспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 п.4 Положення про Держфінінспекцію).

Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (п.6 Положення про Держфінінспекцію).

Також підпунктом 4 п.4 Положення про Держфінінспекцію передбачено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року №2939-ХІІ (далі - Закон №2939), відповідно до яких, органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 10 ст.10 Закону №2939, Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах також надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2939, законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів даної справи вбачається, що ДФІ України пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не за позовом органу державного фінансового контролю про зобов'язання виконати вимогу або позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року № 21-40а14, № 21-63а14, від 13 травня 2014 року №21-89а14, від 18 вересня 2014 року №21-332а14 та від 28 жовтня 2014 року № 21-462а14, який згідно зі ст.244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин справи, мотивація, яка наведена в апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції, крім того, що така мотивація не підтверджена належними доказами.

З урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відповідно до вимог ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Одеській області до комунального підприємства «Міські дороги» про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Стягнути з Державної фінансової інспекції в Одеській області судовий збір у розмірі 37 (тридцять сім) грн. 85 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК в Одеській області / Приморський р-н./ 22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38016923, банк отримувача - ГУДКСУ в Одеській області, код банку отримувача (МФО) - 828011, рахунок отримувача - 1008, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова