Справа № 335/6372/16-а
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2016-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1 ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6372/16-а 2-а/335/191/2016
(в порядку скороченого провадження)
24 червня 2016 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про збільшення розміру пенсії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про збільшення розміру пенсії, в якому просив зобов'язати відповідача збільшити його пенсію відповідно до положень Закону України № 458/95-ВР від 23 листопада 1995 р.
В обґрунтування позову зазначив, що він є учасником бойових дій та інвалідом війни. 25 квітня 2016 р. він звернувся до відповідача із заявою про збільшення розміру пенсії, в задоволенні якої йому було відмовлено. Зазначає, що на підставі статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 р. він отримує підвищення пенсії на 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зазначена стаття декілька разів змінювалась. Йому пенсія виплачується відповідно до змін, внесених Законом України № 2939-IV від 5 жовтня 2005 р., який прямо порушує Конституцію України, оскільки у попередніх редакціях Закону пенсії збільшувалися значніше. Зокрема, Закон України від 23 листопада 1995 р. № 458/95 підвищував пенсії на 200 процентів мінімальної пенсії за віком. З наведених підстав, вважає, що розмір пенсії, яку він отримує, є заниженим, а тому просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 червня 2016 року відкрито скорочене провадження у даній справі.
21 червня 2016 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми діючого законодавства зазначив, що з його боку не були допущені порушення прав та законних інтересів позивача. Пенсія позивачеві була призначена 19 вересня 2011 р. за віком як учаснику війни зі зменшенням пенсійного віку, під час призначення якої відповідач керувався нормами права, чинними на той час. Для застосування попередньої редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», про яку просить позивач, підстави відсутні, оскільки позивач набув право на пенсію у час, коли ця редакція Закону втратила чинність. Крім того, вказав на те, що вимоги позивача в частині невідповідності положень закону Конституції України є повноваженнями Конституційного Суду України, який жодного рішення з цього приводу не приймав. Просив призначити справу до розгляду в загальному порядку та відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІІ групи, що підтверджується копіями відповідних посвідчень (арк. справи 4). 19 вересня 2011 р. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком як учаснику війни зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що, зокрема, вбачається з письмових заперечень відповідача проти позову.
25 квітня 2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив збільшити пенсію відповідно до Закону України від 23 листопада 1995 р. № 458/95-ВР (арк. справи 5).
4 травня 2016 р. УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя надало відповідь за № 113/Б-9, в якій із посиланням на п. 27 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначив про відсутність підстав для збільшення пенсії позивачу, оскільки пенсія йому призначена та виплачується у відповідності до чинного законодавства (арк. справи 6).
Не погоджуючись із відповіддю відповідача, позивач 2 червня 2016 року звернувся до суду з даним адміністративним позовом, внаслідок чого судом було відкрито скорочене провадження. Підстави для призначення справи до розгляду в загальному порядку, визначені ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною другою цієї ж статті КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.
Частиною першою статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
При цьому, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Предметом даного спору є зобов'язання відповідача збільшити розмір його пенсії на підставі статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону від 23 листопада 1995 р. № 458/95-ВР.
Разом із тим, вивчивши надані сторонами докази, суд констатує невідповідність обраного позивачем способу захисту порушеного права, відповідно до якого він просив зобов'язати відповідача збільшити йому розмір пенсії, оскільки така дія як «збільшення розміру пенсії» не передбачена нормами пенсійного законодавства. В даному випадку позивач мав звернутися до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, оформленій відповідно до вимог закону, та у разі відмови в здійсненні такого перерахунку вже звертатися до суду.
Крім того, суд також погоджується із запереченнями відповідача в тій частині, що позивачем обґрунтовуються вимоги посиланням на невідповідність діючої редакції закону положенням Конституції України, що знаходиться поза межами компетенції адміністративного суду. Дійсно, перевірка конституційності законів України належить до юрисдикції Конституційного Суду України відповідно до частини другої статті 147 Конституції України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що позивач просить застосувати при визначенні розміру підвищення до його пенсії редакцію статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23 листопада 1995 р. № 458/95-ВР, яка передбачала таке підвищення для інвалідів ІІІ групи у розмірі 200 відсотків мінімальної пенсій за віком. В цей же час, як встановлено судом, позивач набув та реалізував своє право на пенсію у 2011 році, тобто у часі, коли діяла нова редакція даної статті Закону та передбачала підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
У відповідності до частини другої статті 9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Таким чином, ця стаття Конституції не розповсюджується на спірні правовідносини щодо зворотної дії закону у часі, оскільки стосується питань відповідальності особи.
Відтак, підстави розповсюджувати дію закону, який вже втратив чинність, на спірні правовідносини відсутні.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про збільшення розміру пенсії відмовити.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 24 червня 2016 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова