Справа № 2-а-1021/10/2170
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2010 р.Справа № 2-а-1021/10/2170

Категорія: 2.11.12Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

за участю сторін:
позивачаОСОБА_5 (паспорт)
представника позивачаОСОБА_6 (ордер)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Херсоні на Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 червня 2010 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:встановиЛА:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_5, звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних санкцій.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25 червня 2010 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_5 задоволено повністю. Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні від 30.10.2009р. № /0, від 15.01.2010р. № /1, від 24.03.2010р. № /3 та рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні про застосування штрафних фінансових санкцій від 30.12.2009р. № НОМЕР_1, від 24.03.2010р. № НОМЕР_1. від 15.01.2010р. № /1.

Не погодившись з Постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 червня 2010 року та прийняти нову постанову, якою в задоволені адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, яке полягає в невірному застосуванні абзацу 5 ст. 1 Указу Президента від 03 липня 1998 року № 727 „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції, спірні податкові повідомлення-рішення від 30.10.2009 року № /0, від 15.01.2010р. № /1, та від 24.03.2010р. № /3 та рішення про застосування штрафних санкцій від 30.12.2009р. № НОМЕР_1, від 24.03.2010р № та від 15.01.2010р. № /1, від 24.03.2010р. № складено на підставі висновків акту планової виїзної, документальної перевірки позивача від 20.10.2009р. № 1140/17-222 та апеляційного узгодження донарахованих і визначених перевіркою податкових зобов'язань і штрафних санкцій.

За актом перевірки позивачу збільшено зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та застосовані штрафні санкції за порушення порядку використання торгових патентів у зв'язку з тим, що він, будучи платником єдиного податку, при перевищення граничних розмірів торгівельної виручки, необхідної для визначення його статусу платника єдиного податку, не перейшов на загальну систему оподаткування та звітності та не придбав торговий патент при здійсненні торгівельної діяльності за готівкові кошти.

За даними відповідача, обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) позивача за 2008рік склав 1748894,0 грн. та за 1 квартал 2009 року - 509270,0 грн. у попередніх звітних періодах обсяг торгівельної виручок не перевищував 500,0 тис. грн. За І квартал 2008р. за даними відповідача загальний обсяг проданих товарів склав 202511,0 грн., а за II квартал 2008р. 739729,0 грн.

При перевірці відповідач встановив, що позивач у звітах платника єдиного податку відображав суму комісійної винагороди, а не весь обсяг продажу товарів, що на думку відповідача суперечить абзацу 5 ст.1 Указу Президента України від 03.07.1998р. № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»(далі - Указ №727).

Відповідач вважає, що позивач до звітів платника єдиного податку повинен був включати всю фактично отриману готівкову та безготівкову виручку від реалізації товарів, яка дорівнює вартості проданих товарів та включає комісійну винагороду позивача, тому що за п.1. Указу № 727 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

ДПІ у м. Херсоні стверджує, що у зв'язку з тим, що у 2008 році позивач отримав загальний обсяг виручки більший ніж 500 тис. грн., відповідно до Указу № 727 він зобов'язаний був перейти з 01.07.2008 року на загальну систему оподаткування та звітності. Застосування загальної системи оподаткування та звітності передбачало сплату крім інших податків і зборів податку з доходів фізичних осіб та придбання торгівельного патенту при торгівлі товарами за готівку. ДПІ у м. Херсоні вважає, що невиконання зазначених вимог Указу №727 є наслідком несплати за 2008рік та за 1 квартал 2009р. податку з доходів фізичних осіб у сумі 23521,85 грн.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»від 23.03.1996р. № 98/96-ВР (далі - Закон № 98/96-ВР) суб'єкт підприємницької діяльності, який застосовує загальну систему оподаткування та звітності при здійсненні реалізації товарів (робіт, послуг) за готівку зобов'язаний придбати торговий патент. На підставі цього відповідач вважає, що позивач, не придбавши торгового патенту у 2008-2009рр., порушив вимоги Закону № 98/96-ВР і до нього застосовується штрафна санкція, передбачена ст. 8 цього Закону.

Щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 30.10.2009р. № /0, від 15.01.2010р. № /1. та від 24.03.2010р. № /3 про донарахування зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 23521,85 грн., необхідно зазначити наступне.

Відповідно до Указу N 727/98 спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Порядок видачі свідоцтва платника єдиного податку визначений Наказом ДПА України 29.10. 1999 р. N 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 р. за N 752/4045 (далі - Наказ N 599).

Відповідно до Наказу № 599 підставою для видачі Свідоцтва платника єдиного податку є подання суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою письмової заяви та платіжного документа (квитанція, копія платіжного доручення з відміткою банківської установи) про сплату (перерахування) єдиного податку за період не менше ніж календарний місяць. Заява має бути подана не пізніше ніж за 15 днів до початку кварталу, з якого він обирає спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів, термін сплати яких настав на дату подання заяви.

Заява на право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності містить дані про обсяги виручки від реалізації продукції з початку календарного року, перелік видів діяльності та поіменний склад осіб, які перебуватимуть з цим суб'єктом підприємницької діяльності у трудових відносинах.

Заяву про бажання застосовувати у 2009 році спрощену систему оподаткування та звітності позивач надав відповідачеві 12.12.2008р. тобто у встановлений законодавством строк. За поданою заявою позивач повідомив, що у 2008 році він отримав виручку від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у сумі 435003,60 грн., та про небажання у 2009 році залучати до ведення підприємницької діяльності інших осіб.

ДПІ у м. Херсоні видало позивачу свідоцтво платника єдиного податку на 2009 рік лише 01.04.2009р. незважаючи на вчасне подання заяви позивачем.

Відмову у своєчасності реєстрації платника єдиного податку відповідач пояснює тим, що згідно декларацій по ПДВ у 2008 році сума обсягів поставок позивача перевищує 500 000 грн., Проте, пізніше, відповідач видав свідоцтво платника єдиного податку на 2009 рік, починаючи із квітня, що свідчить про відсутність у позивача перевищення граничного обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач прийняв неправомірне рішення у відмові у реєстрації позивача платником єдиного податку на 2009 рік з наступних підстав:

Відповідно до Указу Президента N 727/98 платник єдиного податку суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа не є платником податку на додану вартість.

Відповідно до Указу N 727/98 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

За пп. 7.3.1. п.7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. №168/97-ВР датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти -дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт

виконання робіт (послуг) платником податку.

Таким чином Указ N 727/98 та Закон №168 передбачає різну методологію визначення продажу товарів (робіт, послуг) і застосування показників декларації з ПДВ є некоректним для визначення статусу платника єдиного податку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що ДПІ у м. Херсоні зараховує до коштів, отриманих позивачем на розрахунковий рахунок, кошти, отримані ним на виконання договорів комісії, які є фактично власністю комітента з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Статтею 1018 ЦК України встановлено, що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Із даних правових норм вбачається, що комітент залишається власником коштів для вчинення правочину та стає власником придбаного майна.

Відповідно до ст. 1013 ЦК України, комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Тобто комісіонер отримує у власність лише винагороду за надані послуги.

Із наданих договорів комісії із додатковими угодами, укладеними між ТОВ «К-Скала»(комітент) і ПП ОСОБА_5 (комісіонер), актів здачі-приймання робіт (послуг), звітів комісіонера та актів звірки взаєморозрахунків вбачається, що позивач отримав у власність від комітента за договорами комісії лише комісійну винагороду, решта коштів, якими вчинялись розрахунки були лише транзитними, тобто ПП ОСОБА_5, як комісіонер вчиняв за дорученням та за рахунок комітента ТОВ «К-Скала»від свого імені угоди, отримуючи за надані послуги винагороду, яку включав до загального обсягу виручки від реалізації послуг.

Відповідно до п.п. 4.4.2. п. 4.2 ст. 4 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181 -III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове роз'яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції, яке використовується при обгрунтуванні їх рішень під час проведення апеляційних процедур. Податковими роз'ясненнями вважаються будь-які відповіді контролюючого органу на запити зацікавлених осіб з питань оподаткування. Податкове роз'яснення, надане контролюючим органом вищого рівня, має пріоритет над податковими роз'ясненнями підпорядкованих йому контролюючих органів. Податкове роз'яснення центрального податкового органу має пріоритет над податковими роз'ясненнями, виданими іншими контролюючими органами. Податкове роз'яснення не має сили нормативно-правового акта. Не може бути притягнутим до відповідальності платник податків, який діяв відповідно до наданого йому податкового роз'яснення (за відсутності податкових роз'яснень з цього питання, що мають пріоритет) або узагальнюючого податкового роз'яснення, тільки на підставі того, що у подальшому таке податкове роз'яснення чи узагальнююче податкове роз'яснення було змінено або скасовано, чи надано нове податкове роз'яснення такому платнику податків або узагальнююче податкове роз'яснення, що суперечить попередньому, яке не було скасовано (відкликано). При цьому при оцінці доказів судом, наданих органом стягнення, податкові роз'яснення не мають пріоритету над іншими доказами або іншими експертними оцінками.

Листом Державної податкової адміністрації України від 18.12.2009 р. № 15700/5-0116, який втратив чинність 06.04.2010 року, встановлено, що кошти, які надходять на розрахунковий рахунок платників єдиного податку, які здійснюють комісійну торгівлю, надають експедиторські, брокерські, агентські послуги, є транзитними і вони не мають права власності на такі кошти. З метою визначення права перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єкти малого підприємництва, які здійснюють комісійну торгівлю, надають експедиторські, брокерські та агентські послуги, повинні враховувати надходження коштів у вигляді комісійної (агентської) винагороди, отриманої від здійснення таких видів діяльності, на розрахунковий рахунок та/або в касу без урахування коштів, що є транзитними і на які ці суб'єкти не мають права власності.

Оскільки ПП ОСОБА_5 дотримано всіх вимог Указу N 727/98, колегія суддів приходить до висновку про наявність у нього права застосовувати спрощену систему оподаткування і звітності у 2009 році та про необхідність скасування податкових повідомлень-рішень від 30.10.2009р. № /0, від 15.01.2010р. № /1, та від 24.03.2010р. № /3.

Оскільки штрафні санкції за порушення законодавства з питань використання торгових патентів застосовані за період І кварталу 2009 року, то відповідно визнання за позивачем права на застосування спрощеної системи оподаткування та звітності у зазначеному періоді звільняє його від обов'язку отримувати торговий патент.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 15.01.2010р. № /1, від 24.03.2010р. №.

Щодо оскарження рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 30.12.2009р. № НОМЕР_1 від 24.03.2010 р. № НОМЕР_1 необхідно зазначити наступне.

За актом перевірки від 20.10.2009р. відповідачем було встановлено, що позивач в порушення п. 2.6. Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637, зареєстрованого в Мінюсті України 13.01.2005р. за № 40/10320, виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) у сумі 1265362,0 грн. в книзі доходів та витрат приватного підприємця форми № 10 оприбуткував несвоєчасно та не в повній мірі. Дані про місячні обсяги продажу товарів відповідачем взято на підставі перевірки первинних документів (накладних, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують продаж товарів), з декларації з податку на додану вартість та з банківських роздруківок по розрахунковому рахунку позивача. За актом перевірки відповідач вважає, що позивач всю готівкову виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) зобов'язаний був оприбутковувати в книзі обліку доходів та витрат в касі в день отримання від покупця без розподілу на комісійну винагороду та вартість проданого товару.

Позивач заперечує проти цього висновку відповідача і зазначає, що Положення №637 поширюється виключно на юридичних осіб, а до фізичних осіб - підприємців не застосовується. Позивач наполягає, що за Положенням № 637 приватні підприємці касових книг не ведуть, а відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995р. №265/95-ВР він, як платник єдиного податку, звільнявся від обов'язків по застосуванню реєстраторів розрахункових операцій тому, на думку позивача, до нього не може бути застосована штрафна санкція за неоприбуткування, або несвоєчасне оприбуткування готівкових котів отриманих від покупців товарів та послуг у сумі 1265362,0 грн.

Відповідно до п. 2.6 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахуй:- операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

За Положенням № 637 визначено, що підприємства - це юридичні особи (крім банків), незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (їх відокремлені підрозділи), що є учасниками відносин у сфері господарювання, зокрема суб'єкти господарювання, які здійснюють підприємницьку діяльність, а також інші суб'єкти господарювання, органи державної влади та органи місцевого самоврядування;

оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій;

книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України;

Відповідно до Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю»затвердженої Наказом ДПА України від 21.04. 1993 р. N 12, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06. 1993 р. за N 64. фізичні особи облік доходів і витрат від зайняття підприємницькою діяльністю ведуть за затвердженою ф.10 книги обліку доходів та витрат, отриманих цими СПД протягом року.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення книги обліку доходів та витрат»від 26.09.2001р. № 1269 суб'єктом підприємницької діяльності які є платниками єдиного податку до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Виходячи із зазначеного суд вважає, що дія окремих положень Порядку № 637 розповсюджується і на суб'єктів підприємницької діяльності фізичних осіб у тому числі і на тих, що є платниками єдиного податку. Незважаючи на те, що фізична особа-підприємець звільняється від обов'язків ведення касової книги та складання прибуткових та Видаткових ордерів така фізична особа зобов'язана оприбутковувати готівки за книгою обліку розрахункових операцій, а у разі не застосування РРО по книзі обліку доходів та витрат від ведення підприємницької діяльності.

На думку суду книга обліку доходів та витрат є головним обліковим документом господарських операцій, які здійснює фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, а для платника єдиного податку є єдиним обліком реєстром здійснених операцій і тому за цією книгою підлягають обліку всі кошти отримані цим СПД у тому числі і отримані за дорученням третіх осіб при реалізації від їх імені товарів (робіт, послуг).

У зв'язку з тим, що позивач був платником єдиного податку та застосовував спрощену систему оподаткування та звітності він зобов'язаний був всю отриману ним готівку оприбутковувати по книзі обліку доходів та витрат в день її отримання у загальній сумі всіх готівкових надходжень. Отже суд поділяє думку відповідача що позивач при ведені обліку готівкових надходжень порушив вимоги Положення № 637 щодо повного та своєчасного оприбуткування по книзі обліку доходів та витрат цих коштів.

За актом перевірки позивач розмір неоприбуткованих та несвоєчасно оприбуткованих коштів визначив за місячним підсумковим періодом без вказування конкретної дати отримання готівки і відсутності такого запису в книзі обліку доходів та витрат позивача. Надана суду книга обліку доходів та витрат позивача містить відомості про оприбуткування отриманої готівки позивачем у вигляді комісійної винагороди і тому суд не може визначити конкретний розмір, період отримання та неоприбуткування готівки, отриманої від продажу товарів (робіт, послуг) позивачем за готівкові кошти.

Відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, затвердженого Наказом ДПА України від 11.06.2004 р. N 326, зареєстрованого в Мінюсті України 30.06. 2004 р. за N 803/9402 за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового та валютного законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються платником податків у податковій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів обліку платника податків у розрізі періодів; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи з обліку, а у разі відсутності такого - інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Виявлені факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, групуються у відомості або таблиці, що додаються до акта. Зазначені відомості або таблиці повинні містити повний перелік однотипних порушень податкового та валютного законодавства із зазначенням звітного періоду, до якого вони відносяться (назву, дату і номер документа, відповідно до якого здійснено операцію, суть операції, а також посилання на нормативно-правові акти, їх пункти і статті, положення яких порушені). Зазначені додатки повинні бути підписані посадовими особами, що здійснюють перевірку, платником податків, а також, за їх наявності, відповідальними особами за ведення обліку доходів і витрат суб'єкта підприємницької діяльності.

Не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень посадовими особами, що здійснюють перевірку, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій платника податків та, за їх наявності, відповідальних осіб за ведення обліку доходів і витрат суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (наприклад: дій щодо умислу чи відсутності умислу, "приховування об'єкта оподаткування", "описка" тощо).

З огляду на вищевикладене, відповідач при проведені перевірки та опису виявленого порушення не забезпечив чіткого викладення змісту виявленого порушення та способу його вчинення. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції що надані у ході слухання справи дані про рух коштів по банківському рахунку позивача не можуть бути достатніми та переконливими доказами отримання та не оприбуткування готівки позивачем.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Відповідно до ч.1 ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідно до ст. 239, ст. 241 Господарського кодексу України штрафи за порушення РРО відносяться до адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Строки застосування даних санкцій суворо обмежені датою виявлення правопорушення (повинно пройти не більше 6 місяців) та датою вчинення правопорушення (повинно пройти не більше року).

Судом першої інстанції встановлено, що порушення позивачем було допущено у період із липня 2008р. по березень 2009р. Штрафні санкції застосовані рішенням від 30.10.2009 р. Тобто з моменту вчинення порушення і до застосування штрафних санкцій пройшло більше 6 місяців (за період із липня по жовтень 2008 року включно). За таких обставин ДПІ у м. Херсоні не мала права застосовувати штрафні санкції до Позивача за вказане порушення за зазначений період.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про скасування рішення про застосування штрафних санкції за порушення норм регулювання обігу готівки.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що Херсонський окружний адміністративний суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні на Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 червня 2010 року по справі № 2-а-1021/10/2170, - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 червня 2010 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних санкцій, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалу складено у повному обсязі 09 грудня 2010 року.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3