Справа № 1715/6798/12
Суддя: Ковальов І.М. І. М.
Дата ухвалення: 2012-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1715/6798/12
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2012 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Жижчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними, зобовязання відмінити рішення комісії та відшкодувати моральну шкоду,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених в адміністративному позові та визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м.Рівне щодо прийняття рішення про утримання з пенсії ОСОБА_1' ОСОБА_2 13764,65 грн.; відмінити рішення Міжвідомчої комісії з інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і списання сум переплат пенсій та грошової допомоги при Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне від 15 березня 2012 року, як протиправне; суми коштів, безпідставно стягнені з пенсії ОСОБА_1 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне повернути з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пенсі, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України; стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмові заперечення на позов, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та провести розгляд справи у відсутності представника Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне.

Заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що згідно посвідчення серії А №050791 виданого Рівненською обласною державною адміністрацією 05 листопада 1996 року позивач належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З 2003 року позивача визнано інвалідом II групи від захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У лютому 1995 року позивачу була призначена пенсія за віком із зменшенням пенсійного віку, у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Починаючи з 12 листопада 1996 року, згідно поданої заяви, позивача було переведено на пенсію по інвалідності (в той час його вже було визнано інвалідом III групи). Пенсія по інвалідності позивачу призначалась за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розмір пенсії обчислювався із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження у серпні 1987 року.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. При цьому, в усіх випадках розмір середньої заробітної плати за роботу в зоні відчуження у 1986 1990 роках не міг перевищувати 3,0 тис.карбованців.

Розмір пенсії по інвалідності у листопаді 1996 року визначався за даними довідок ПАТ «Рівненське автотранспортне підприємство 15607 (АТП 15607) від 11 листопада 1996 року за №01-10/348 та від 12 серпня 1997 року за №01-10/254.

13 грудня 2011 року позивачу було повідомлено працівниками Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне про те, що суми заробітної плати, вказані у вищезазначених довідках не відповідають первинним документам, зокрема відомостям про нарахування заробітної плати за 1987 рік, внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 12 листопада 1996 року по 11 травня 2009 року у розмірі 13764,65 грн. Міжвідомча комісія з інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і списання сум переплат пенсій та грошової допомоги при Управління пенсійного фонду України в м.Рівне 15 березня 2012 року прийняла рішення стягнути зазначену переплату з пенсії позивача, починаючи з квітня 2012 року у розмірі 20 відсотків пенсії.

Дане рішення відповідач обґрунтовує тим, що надмірно виплачені кошти виникли у звязку з поданням недостовірних відомостей про заробітну плату.

Згідно дослідженого в судовому засіданні листа-відповіді Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне від 22 березня 2012 року №213/11 вбачається, що проводити обрахунок пенсії позивача з урахуванням сум заробітної плати, зазначених у довідках №01-10/348 від 11 листопада 1996 року та №01-10/254 від 12 серпня 1997 року, виданих ВАТ «Рівненське АТП 15607» не було підстав.

Разом з тим, відповідно до наказу по Рівненському АТП 15607 від 31 липня 1987 року за №408 позивача, як слюсаря, було направлено у м.Чорнобиль для ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС в період з 05 серпня 1987 року по 05 вересня 1987 року.

В той де час, відповідач акцентує увагу на наказі Рівненського АТП 15607 від 20 серпня 1987 року за №447, у якому зазначає: «у звязку з хворобою командированого слюсаря ОСОБА_1 командирувати слюсаря ОСОБА_3С.» й звертає увагу на те, що у звязку з цим, у вересні 1987 року було проведено перерахунок заробітної плати, утримані складові заробітної плати та донарахована сума по лікарняному листу.

Відповідач залишив поза увагою ту обставину, що слюсар ОСОБА_3 був командирований у м.Чорнобиль не з 05 серпня 1987 року, а лише з 20 серпня 1987 року.

Відповідачем було проігноровано той факт, що саме під час робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 16 серпня 1987 року позивач отримав травму - перелом УІІІ ребра (запис лікаря Івановської центральної районної лікарні), внаслідок чого завідувачем поліклініки м.Чорнобиля був відкритий лікарняний лист та відправлено позивача на подальше лікування додому.

Відповідач не взяв до уваги той факт, що до травми, тобто в період з 05 серпня 1987 року по 16 серпня 1987 року позивач працював саме в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС в населеному пункті с.Залісся Київської області. Підтвердженням є довідка Рівненського АТП 15607 від 11 листопада 1992 року за №01-10/999, у якій зазначено, що позивач працював у вищезазначеному населеному пункті в період з 05 серпня по 20 серпня 1987 року, тобто 16 днів і одержував підвищену заробітну плату в двократному розмірі за участь в ліквідації. Двократний розмір означає, що в цей період, крім зарплати за роботу по ліквідації (яка в свою чергу виплачувалась у кратному розмірі), за позивачем зберігалася заробітна плата за основним місцем роботи.

Обставини, про те, що позивач в період з 05 серпня по 20 серпня 1987 року працював в населеному пункті с.Залісся Київської області і 16 серпня 1987 року отримав травму ствердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У довідках, виданих Рівненським АТП 15607, зокрема №01-10/348 від 11 листопада 1996 року, зазначається, що позивач працював в населених пунктах зони відчуження м.Чорнобиль у період по 15 серпня 1987 року (а не по 05 вересня 1987 року, як це передбачалось наказом про відрядження №408 від 31 липня 1987 рік).

Згідно архівної довідки від 02 лютого 2012 року №94/12-04 заробітна плата позивача в червні 1987 року становила 208,58 крб., в липні 1987 року - 252,45 грн., в серпні 1987 року - 580,29 грн.

В довідці Рівненського АТП - 15607 від 11 листопада 1996 року №01-10/348 зазначено, що позивач відпрацював у ЗО кілометровій зоні 15 днів, зокрема 132 години. Годинна тарифна ставка становить 0-86 крб. Беручи до уваги, що застосовувалася кратність - 4, заробітна плата становила 454,08 грн. (0,86 грн. х 132 години х 4).

Окрім того, позивачу було нараховано збережений середньомісячний заробіток за дні роботи за основним місцем роботи, який становив 125,16 грн. Як було зазначено вище, заробітна плата за липень 1987 року (повний місяць) становила 252,45 грн. За серпень 1987 року також була виплачена премія з фонду матеріального заохочення в розмірі 50,00 грн.

У довідці ВАТ Рівненського АТП - 15607 за №01-10/254 від 12 серпня 1997 року вказується уточнення, що в загальну суму 629,24 грн. була включена доплата за роботу у вихідні та святкові дні: 2 дні на суму 33,60 грн., і як вбачається із записів в даній довідці, ця сума була змінусована спеціалістом управління й заробітна плата зазначена у розмірі 595,64 крб.

Безпідставним та неправомірним є твердження відповідача про персональну відповідальність позивача за свідоме надання документів з недостовірними даними.

Так, нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на підставі якого в цей час позивачу призначалась пенсія по інвалідності, не передбачена така відповідальність.

Натомість, статтею 64 цього Закону передбачено, що особи, винні у видачі документів, посвідчень, вчинені будь-яких інших діянь, що призводять до незаконного одержання громадянами прав і пільг, передбачених цим Законом, несуть матеріальну, адміністративну або*кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, установ і організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно вимог ч.2 ст. 101 вищезазначеного Закону; за видачу, недостовірних документів, матеріальну відповідальність несуть підприємства та організації і відшкодовують заподіяну шкоду. Законодавством не передбачено, що за відсутності підприємства, такий обовязок має покладатися на пенсіонера.

Більш того, навіть статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що відповідальність пенсіонера наступає лише внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями).

Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зокрема частиною 18 статі 106, передбачена відповідальність посадових осіб субєктів солідарної та накопичувальної системи пенсійного страхування, винних в порушенні законодавства про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

При цьому, відповідно до ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» Пенсійний Фонд, його органи і посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунків) та виплати пенсії, передбачених цим Законом, несуть відповідальність згідно із Законом.

Пунктом 2 статті 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми коштів, безпідставно стягнені органами Пенсійного фонду з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню в триденний строк з дня прийняття рішення виконавчим органом Пенсійного фонду або судом про безпідставність їх стягнення з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м.Рівне щодо прийняття рішення про утримання з пенсії ОСОБА_1 13764,65 грн.; відміни рішення Міжвідомчої комісії з інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і списання сум переплат пенсій та грошової допомоги при Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне від 15 березня 2012 року, як протиправне; суми коштів, безпідставно стягнені з пенсії ОСОБА_1 Управлінням Пенсійного фонду України в м.Рівне повернути з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органів державної влади, їх посадових або службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, або випливає з її положень.

Відповідно до п.3 цієї Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, враховується тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках та інші чинники.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що неправомірними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у погіршенні його стану здоров»я, оскільки він визнаний інвалідом другої групи й будь-які хвилювання йому протипоказані; втраті душевного спокою та у душевних переживаннях.

Однак, розмір моральної шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, на думку суду є завищеним, документально не підтвердженим, а тому з врахуванням вимог розумності та справедливості, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода в розмірі 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,160,161,162,183-2,186,256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними, зобовязання відмінити рішення комісії та відшкодувати моральну шкоду задоволити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м.Рівне щодо прийняття рішення про утримання з пенсії ОСОБА_1 13764,65 грн.

Відмінити рішення Міжвідомчої комісії з інвентаризації пенсійних справ та особових рахунків і списання сум переплат пенсій та грошової допомоги при Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне від 15 березня 2012 року, як протиправне.

Суми коштів, безпідставно стягнені з пенсії ОСОБА_1 Управлінням Пенсійного фонду України в м.Рівне повернути з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пенсі, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне на користь ОСОБА_1 500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: