Справа № 2-а-2203/10/1421
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2012-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2012 р.Справа № 2-а-2203/10/1421

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Горбенко С.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі судової колегії:

головуючого-судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської області на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської області про захист соціальних прав, передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війни, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської області в якому просив суд постановити рішення, яким визнати дії управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської області неправомірними та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на його користь недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу з 30 травня 2010 року по 30 листопада 2010 року.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та на нього розповсюджується дія Закону України Про соціальний захист дітей війни від 19.11.2004 року.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону (відповідно до редакції статті чинної на час розгляду і вирішення справи), дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року і дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стосовно позовних вимог за 2010 рік, відповідно до ст. 70 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік, Кабінету Міністрів України надано право у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Вказана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, оскільки у 2010 роках зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не вносились та її дія не зупинялась, то нарахування та виплата у 2010 році підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України Про соціальний захист дітей війни. Так, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги відносно зобовязання відповідача в 2010 році здійснювати нарахування позивачу в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, підлягають задоволенню за періоди з 01 січня 2010 року по 01 грудня 2010 року.

Разом з цим, позивач звернувся за захистом порушеного відповідачем права на отримання допомоги за 2010 рік лише 30 листопада 2010 року.

Також на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, Законом України «Про судоустрій і статус суддів»від 07 липня 2010 року внесено зміни до ч. 1 ст. 100 КАС України та її викладено в новій редакції, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що виноситься ухвала.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, заявлених позивачем за період з 30 травня 2010 року по 30 листопада 2010 року, так як відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Доводи апеляційної скарги про невизначеність законодавства з питання, яким саме органом (Пенсійним фондом або іншим органом), за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата підвищення до пенсії дітям війни, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України»і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вірно визначив періоди часу, коли право позивача на отримання підвищення до пенсії порушувалося, і апеляційний суд погоджується з такими висновками суду.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської області залишити без задоволення, а постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 09 грудня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3