Справа № 2а-9405/12/1370
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2016 р. м. Київ К/800/47550/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.,
Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: позивача - Решодько І.М.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Броди Агро»

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2013 р.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014 р.

у справі № 2а-9405/12/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Броди Агро»

до Державної податкової інспекції у Бродівському районі Львівської області

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

З оригіналом згідно

В листопаді 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Броди Агро» (далі - позивач, ТОВ «Броди Агро») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бродівському районі Львівської області (далі - відповідач, ДПІ у Бродівському районі Львівської області), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.08.2012 р. № 000022231/3515 та № /3516.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014 р., у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014 р. і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 25.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 78.4 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 05.07.2012 р. № 154 посадовою особою ДПІ у Бродівському районі Львівської області ДПС було проведено позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість ТОВ «Броди Агро» щодо взаєморозрахунків з ТОВ «Вікар» за період з 01.03.2011 р. по 31.05.2011 р., за результатами якої складено акт від 17.07.2012 р. № 113/22-00/35116440 та встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищена сума податкового кредиту у квітні 2011 р. на 135 852,7 грн., в результаті чого завищено значення рядка 24 «залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» декларації з податку на додану вартість за квітень 2011 року в сумі 39 406 грн., за травень 2011 р. - 96 447 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 02.08.2014 р. були винесені податкові повідомлення-рішення № /3516, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 96 447 грн. та № /3516, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 39 406 грн.

Як вбачається з акту перевірки від 17.07.2012 р. № 113/22-00/35116440 підставою для визначення позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували висновки перевіряючого про завищення позивачем від'ємного значення з податку на додану вартість внаслідок включення до їх складу сум податку на додану вартість за результатами господарських операцій з ТОВ «Вікар», оскільки, за твердженнями відповідача, правочини укладені позивачем з вказаним контрагентом не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними, так як у ТОВ «Вікар» відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, технічний персонал, тощо, та позивачем не надано до перевірки документів податкового та бухгалтерського обліків на підтвердження реальності господарських операцій позивача з вказаним контрагентом.

Суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін судом апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, є обґрунтованими, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані протиправними та не підлягають скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У зв'язку із наведеними процесуальними приписами суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи, у тому числі договори, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, окремі дефекти первинних документів не можуть слугувати підставою для висновків про фактичне нездійснення господарської операції, за якою складалися такі документи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам необхідно з'ясувати, зокрема: - рух активів у процесі здійснення господарської операції; - установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; - установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. В обов'язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Ухвалюючи судові рішення по справі, суди попередніх інстанцій посилались на докази, які є обов'язковими але не вичерпними.

В даному випадку висновок про нереальність проведених позивачем зі своїм контрагентом спірної господарської операції, за наслідками якої було сформовано спірні суми податкового кредиту, судами попередніх інстанцій було зроблено з посиланням на окремі дефекти первинних документів. Крім того, за висновками судів попередніх інстанцій, відсутність у контрагента позивача документів на підтвердження погодження перевезення небезпечного вантажу з підрозділами МВС України також є свідченням нереальність господарських операцій.

Суд касаційної інстанції зазначає, що платник податків, який придбав товар (послугу) в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію та не знав про певні порушення правил ведення господарської діяльності та оподаткування своїм контрагентом. Такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а мусять ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідні обставини попередніми судовими інстанціями не досліджувалися взагалі.

За таких обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що судам слід перевірити обґрунтованість їх висновків в частині визнання факту вчинення позивачем порушення, що слугувало підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у контексті викладеного застосування норм чинного законодавства.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Броди Агро» - задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2013 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2014 р. у справі № 2а-9405/12/1370 - скасувати.

Справу № 2а-9405/12/1370 направити на новий судовий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В. Приходько
Судді: підпис І.О. Бухтіярова
підпис М.І. Костенко