Справа № 488/1770/16-а
Суддя: Селіщева Л. І.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1770/16-а
Провадження № 2-а/488/126/16 р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 р м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючої у справі судді - Селіщевої Л. І.,

при секретарі судового засідання - Бучневій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду в Корабельному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень і зобов'язання призначити та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивачка - ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва, в якому просила: - визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва щодо відмови у призначенні довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва призначити, нарахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці починаючи з 05 лютого 2016 року у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру з урахуванням довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Миколаївській області №7/1-219/16 від 24.02.2016 року, та провести відповідні виплати на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області, з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком, а також продовжувати виплачувати його в подальшому по день припинення права на таку виплату.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що вона починаючи з 06.04.1990 року до 19.02.2016 року працювала на посаді судді Корабельного районного суду м. Миколаєва, звільнена з посади судді у зв'язку з виходом у відставку. До цього позивачка проходила службу в органах внутрішніх справ УМВС у Миколаївської області з 30.12.1980 року до 15.03.1989 року у якості слідчого, який увійшов до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а тому тривалість стажу її роботи на посаді судді складає 34 роки 28 днів.

У вересні 2014 року позивачка подала всі необхідні документи та заяву про відставку з посади судді, яка була прийнята Верховною радою України через 1 рік 5 місяців. 04 лютого 2016 року Верховна рада України прийняла Постанову №997-УІІІ від 04.02.2016 року «Про звільнення суддів у зв'язку з поданням заяви про відставку», на підставі п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, ст.43 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно якої позивачка пішла у відставку.

16 лютого 2016 року головою Корабельного районного суду м. Миколаєва був виданий наказ від 16.02.2016 року №10-О про її звільнення з посади судді Корабельного районного суду м. Миколаєва і вона була відрахована із штату суду з 19 лютого 2016 року.

26 лютого 2016 року позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва з наданням усіх необхідних документів, із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та з довідкою про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №7/1-219/16 від 24.02.2016 року, виданою Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Миколаївській області.

04 березня 2016 року рішенням управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва №11/2 їй було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, із посиланням на Закон України №213-VІІІ від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п.5 Прикінцевих положень якого, з 01 червня 2015 року скасовується положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів». У зв'язку з відмовою у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачці поновлено виплату раніше призначеної пенсії за віком.

Крім того, позивачка зазначала, що раніше їй, як працюючому судді Корабельного районного суду м. Миколаєва, з 05.06.2001 року ( наказ Миколаївського управління юстиції від 16.07.2001 року № 345-л) та на підставі Закону України «Про статус суддів» призначалося та нараховувалося щомісячне грошове утримання, яке вона отримувала до березня 2011 року, а потім у зв'язку з прийняттям нового Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-ІУ від 07 липня 2010 року, виплату щомісячного довічного грошового утримання було припинено до часу виходу у відставку.

У травні 2011 року відповідачем була призначена позивачу, у віці 60 років, пенсія за віком, виплата якої у березні 2015 році була припинена у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-УІ ( в редакції від 02 березня 2015 року).

Позивач вважає дії відповідача протиправними, а тому посилаючись на положення Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів», просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивачка у судове засідання не з'явилася та подала заяву про слухання справи у її відсутність, уточнила позовні вимоги та остаточно просила:

- визнати протиправним рішення №11/2 від 04 березня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва про відмову їй у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва призначити, нарахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 19 лютого 2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру з урахуванням довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Миколаївській області №7/1-219/16 від 24.02.2016 року, провести відповідні виплати на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області, з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком, та продовжувати виплачувати його в подальшому по день припинення права на таку виплату.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність та свої письмові заперечення, які долучені до матеріалів даної справи. У своїх запереченнях представник відповідача посилався на безпідставність позовних вимог і вказав на те, що відповідно до діючого законодавства, починаючи з 01.06.2015 року щомісячне довічне утримання в порядку, встановленому в порядку та на умовах, визначених, зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», - не призначаються, а раніше призначені не перераховуються. Посилаючись на таке, представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

У відповідності до норм ч.4 ст.122 КАС України провадження у справі здійснюється судом в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права або інтереси.

У відповідності до норм п.4 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат,соціальних виплат та пільг, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною 1 ст.126 Конституції України закріплено положення, відповідно з якими незалежність і недоторканість суддів гарантовано Конституцією України та Законами України. Однією із таких гарантій держави є надання суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Судом встановлено, що позивачка - ОСОБА_2 починаючи з 06.04.1990 року до 19.02.2016 року (25 років 01 місяць 13 днів) працювала на посаді судді Корабельного районного суду м. Миколаєва, і була звільнена з посади судді у зв'язку з виходом у відставку.

До цього проходила службу в органах внутрішніх справ УМВС у Миколаївської області з 30.12.1980 року до 15.03.1989 року ( 8 років 02 місяця 15 днів) у якості слідчого, період роботи якої увійшов до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці тривалість стажу роботи позивача судді складає 34 роки 28 днів. ( а. с.12-13).

Позивач, раніше як працюючий суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва, згідно наказу Миколаївського управління юстиції від 16.07.2001 року № 345-л та на підставі Закону України «Про статус суддів» отримувала щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати, починаючи з 05.06.2001 року і до березня 2011 року. У зв'язку з прийняттям Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-ІУ від 07 липня 2010 року, виплату щомісячного довічного грошового утримання було припинено до часу виходу позивача у відставку.

Згідно довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №7/1-219/16 від 24.02.2016 року, виданою Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Миколаївській області суддівська винагорода, яка складається з окладу -13 780грн. та надбавки за вислугу років у розмірі 70% - 9 646грн. на час відставки складала - 23 426 грн. (а. с. 14).

У вересні 2014 року позивачка подала всі необхідні документи та заяву про відставку з посади судді , яка була прийнята Верховною радою України через 1 рік 5 місяців, що підтверджується супровідним листом. ( а. с. 16-18).

04 лютого 2016 року Верховна рада України прийняла Постанову №997-УІІІ від 04.02.2016 року «Про звільнення суддів у зв'язку з поданням заяви про відставку», на підставі п.9 ч.5 ст.126 Конституції , якою звільнила ОСОБА_2, у віці понад 65 років, з посади судді у відставку, а не у зв'язку з досягненням 65 років.

У відповідності до ст.120 Закону України № 19-УІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015р. звільнення судді з посади за його заявою про відставку приймається Вищою радою юстиції та Верховною Радою України протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви. Як встановлено судом , заява позивача про відставку розглядалася цими органами протягом понад 16 місяців.

16 лютого 2016 року головою Корабельного районного суду м. Миколаєва був виданий наказ від 16.02.2016 року №10-О про звільнення позивачки з посади судді Корабельного районного суду м. Миколаєва, і з 19 лютого 2016 року ОСОБА_2 відрахована із штату суду. ( а. с. 15).

26 лютого 2016 року позивачка - ОСОБА_2 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва разом із усіма необхідними документами, та заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, і довідкою про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №7/1-219/16 від 24.02.2016 року, виданою Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Миколаївській області.

04 березня 2016 року рішенням управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва №11/2 їй відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, із посиланням на Закон України №213-VІІІ від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п.5 Прикінцевих положень якого, з 01 червня 2015 року скасовується положення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів». У зв'язку з відмовою у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачці поновлено виплату раніше призначеної пенсії за віком. ( а.с. 9-10).

У травні 2011 року відповідач призначив позивачці, у віці 60 років, пенсію за віком, виплата якої була у березні 2015 році припинена у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-УІ ( в редакції від 02 березня 2015 року).

Згідно ч.3 ст.141 Закону України № 2453-ІУ «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону від 12 лютого 2015 року або ч.3 ст.138 цього Закону в редакції від 08 липня 2011 року, з урахуванням рішення Конституційного суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, - позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці у максимальному розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого судді.

З оскаржуваного позивачкою рішення Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва №11/2 від 04 березня 2016 року вбачається, що підставою для відмови позивачці у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є те, що при подачі заяви про призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці, норма права, яка дає право судді у відставці при наявності необхідного стажу отримувати щомісячне грошове утримання діяла до 01 червня 2015 року згідно п.5 розділу ІІІ Закону України № 213 -УІІІ від 02.03.2015 року, а позивач подала таку заяву у квітні 2016 р.

Однак суд вважає, що рішення відповідача, грубо порушує конституційні права позивачки, як судді у відставці, та суперечать конституційним нормам, зокрема, статтям 8, 21, 22, 126 Конституції України, як нормам прямої дії. Так, згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються державою і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді який перебуває у відставці на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Конституційний суд України вказав, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні, Конституційний суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантію забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові блага.

У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року №4-рп/2007 підкреслено, що довічне грошове утримання судді - це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які зазначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального те соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч.3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особливим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Також суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 положення ч.3, ч.5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р., визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Суд виходить з того, що гарантії незалежності суддів закріплені у ч.4 ст.47 нового Закону «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності суддів, встановленим законом, незалежним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Така правова позиція викладена і у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року №21-371а/14, де зазначено, що Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є наданням їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційний імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійсненні правосуддя. Зміни в законодавстві в подальшому не можуть вплинути на щомісячне довічне грошове утримання судді та його розмір, який був передбачений законом на момент виходу у відставку, оскільки у відповідності до ст.58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Таким чином, призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та його відсотковий розмір, який було визначено суддям, залежно від суддівського стажу, на момент їх права на відставку, не може бути змінюватися.

Все вище викладене відповідає і положенням Європейської хартії про Закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1), статус забезпечує судді який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої винагороди на посаді судді (пункт 6.4).

Таке ствердження, підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, відповідно до п.54 Рекомендацій СМ/RЕС (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, рекомендовано: оплату праці суддів повинна відповідати їх професії та виконаним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, яка має відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Зазначений вище підхід, щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (від 04 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме «Основних принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», які затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою ( пенсією), але й конституційною гарантію незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному рівні ( п. п. 2, 9 ч.5 ст.126 Основного Закону України та законодавчому (ст.43 Закону України №2862- ХІІ, ст.138 Закону № 2453-ІУ, ст.141 Закону №2453-УІ, ст.141 Закону №2453-УІ у редакції Закону 192-УІІІ) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року №192-УІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд», яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів».

Частина 3 ст.141 Закону № 2453-ІУ передбачала, що довічне грошове утримання судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на 2% заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Зазначена норма була прийнята, однак не була практично реалізована, оскільки відповідно до Закону №213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким:

1. щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2. вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 5 Закону України № 213-УІІІ щомісячне довічне грошове утримання судді обмежене до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб які втратили працездатність.

Згідно пункту 5 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій у томі числі, спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Частиною 1 ст.126 Основного Закону України передбачено, що незалежність та недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону №192-УІІІ. Так, у пунктах 8, 11 ч.4 ст. 48 цього закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, ч.6 статті вказаної норми права передбачено , що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді. Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України ( зокрема у рішеннях: від 03.06.2013р. №3-рп/2013, від 22.05.2008р. №10-рп/2008, від 11.10.2005р. №8-рп/2005 ).

З врахуванням викладеного суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносини первинну редакцію Закону №2453-УІ у редакції Закону №192-УІІІ у частині, забезпечення, гарантій незалежності суддів що узгоджується з положеннями Конституції України, як основного Закону держави.

Між тим, положення ст.141 Закону №2453-УІ в редакції Закону №213-УІІІ, якими установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушується конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивачки як судді у відставці. Вказані положення суперечать конституційним нормам, а саме ст.ст. 8,21,22 Конституції України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відмова у призначенні та нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою позивача є протиправною та порушує право позивача на досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийнятий під умови неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У відповідності до п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанова суду в межах суми стягнення за один місяць підлягає до негайного виконання.

Згідно ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 551 грн. 20 коп., який був сплачений позивачкою при подачі даного адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 8, 22, 55, 64, 95, 124, 142 Конституції України, ст.ст.2, 6, 9,158-163,167 КАС України, ч.3 ст.141 Закону України №2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 12 лютого 2015 року та ч.3 ст.138 цього закону в редакції від 08 липня 2011 року Законом України №2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів»,ч.3, , рішеннями Конституційного Суду України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду в Корабельному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій управління пенсійного фонду і зобов'язання призначити та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці - задовольнити.

Визнати протиправним рішення №11/2 від 04 березня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва про відмову ОСОБА_2 у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва призначити, нарахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 19 лютого 2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру з урахуванням довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Миколаївській області №7/1-219/16 від 24.02.2016 року, провести відповідні виплати на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області, з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком, та продовжувати виплачувати його в подальшому по день припинення права на таку виплату.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду в Корабельному районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанову суду в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва. На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня її проголошення, однак якщо учасники процесу не були присутні у судовому засіданні під час її проголошення вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ Л.І. СЕЛІЩЕВА