Справа № 442/5839/15а,2а/442/9/16
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Справа № 876/3418/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.04.2016 року у справі № 442/5839/15-а за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання рішення протиправним, -

В С Т А Н О В И В :

28.08.2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання рішення протиправним.Позов обгрунтовує тим, що 16.06.2011 року відповідачем було прийнято рішення «Про надання дозволу неповнолітній дитині та від імені малолітньої дитини, іншим громадянам діяти при укладенні договорів, що підлягають нотаріальному засвідченню, встановлення часу зустрічей та спілкування з дітьми, надання дітям статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, звільнення від обовязків піклувальника, зміну прізвища дитини, затвердження висновків у Дрогобицький міськрайонний суд» № 212. Згідно із п.5 вказаного рішення відповідач вирішив встановити час спілкування ОСОБА_2, який проживає в АДРЕСА_1, з його малолітніми дітьми: ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , щопонеділка, щовівторка, щосереди з 09.00 год до 13.00 год щочетверга, щопятниці, щосуботи з 16.00 год. до 20.00 год. у присутності матері дітей. Вважає таке рішення протиправним, оскільки такий висновок зроблений без дослідження умов життя батька, його ставлення до дітей, зясування майнового стану та врахування морально-психологічних якостей спілкування ОСОБА_2. Останній не звертався до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів участі у вихованні дітей, у спілкуванні з ними, не навів доказів того, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, налаштовує дітей проти позивача. За таких обставин вважає, що прийняте рішення відповідачем є недоцільним, адекватним, ефективним, збалансованим, прийнятим не на підставі Конституції України та Законам України. Оскільки оскаржуване рішення прийняте без її участі вважає його протиправним.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.04.2016 року провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання рішення протиправним закрито.

Не погодившись із викладеними у вищевказаній ухвалі суду першої інстанції висновками, позивач подав апеляційну скаргу і просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм діючого законодавства, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить прийняти нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Судом встановлено, що 16.06.2011 року відповідачем було прийнято рішення «Про надання дозволу неповнолітній дитині та від імені малолітньої дитини, іншим громадянам діяти при укладенні договорів, що підлягають нотаріальному засвідченню, встановлення часу зустрічей та спілкування з дітьми, надання дітям статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, звільнення від обов'язків піклувальника, зміну прізвища дитини, затвердження висновків у Дрогобицький міськрайонний суд» № 212. Згідно із п.5 вказаного рішення відповідач вирішив встановити час спілкування ОСОБА_2, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, з його малолітніми дітьми: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, щопонеділка, щовівторка, щосереди з 09.00 год до 13.00 год щочетверга, щопятниці, щосуботи з 16.00 год. до 20.00 год. у присутності матері дітей.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 158 СК визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини 1 та 2 ст.159 СК).

Згідно ст.161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» рішення державних адміністрацій районів, районних державних адміністрацій у місті Києві та Севастополі, виконавчих комітетів районних у містах, сільських, селищних рад про встановлення опіки та піклування над дітьми стосується відносин, що регулюються цивільним (глава 6 Цивільного кодексу) та сімейним (глава 19 СК) законодавством, і не належать до сфери публічно-правових відносин. Тому вимоги заінтересованих осіб про визнання таких рішень незаконними або визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (ст.18 СК) є спорами про захист прав і інтересів і відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Положенням ч.1 ст.15 ЦПК, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства.

Таким чином колегія суддів зазначає, що вказане рішення відповідача в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а регулює правовідносини в сфері сімейних відносин, покликане вирішити спір між двома батьками та має на меті нематеріальні сімейно-правові цілі - виховання, утримання та догляд за дитиною. Цим рішенням органу місцевого самоврядування вирішується спір між учасниками цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, а тому не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто повинні розглядатись у порядку ЦПК судом, який вирішуючи спір про відновлення прав позивача на побачення із сином, зокрема може дати оцінку законності такого рішення органу місцевого самоврядування, якщо його прийняття сприяло порушенню прав позивача.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.04.2016 року у справі № 442/5839/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.