Справа № 825/3731/15-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3731/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

23 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новофіл" до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 р. задоволено позовні вимоги повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволені позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, працівниками податкового органу проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Новофіл" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 28.09.2015 № 1672/22/32946641.

В ході проведення перевірки ДПІ у м. Чернігові встановлено наступні порушення:

- п.п. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 138.2, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 724742,00 грн., в т.ч. за 3 квартали 2012 року - 1680,00 грн., за 2012 рік - 59915,00 грн., за 2013 рік - 5127,00 грн., за 2014 рік - 659700,00 грн., в результаті порушень викладених у п. 3.1.2 даного Акту;

- п. 57.1 ст. 57 та п. 2 підрозділу 4 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України та наказу Міністерства доходів і зборів України "Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства" № 872 від 30.12.2013 підприємством занижено значення рядка 23 "Авансовий внесок, що підлягає сплаті щомісяця у березні - грудні 2014 року та січні-лютому 2015 року на 427,00 грн. та занижено значення рядка 23 "Авансовий внесок, що підлягає сплаті щомісяця" Декларації з податку на прибуток за 2014 рік у березні - грудні 2015 року та січні-лютому 2016 року на 54975,00 грн.;

- п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню в загальній сумі 2696,00 грн., в т.ч. за грудень 2012 року - 2696,00 грн. та завищення залишку від'ємного значення ПДВ, ряд. 24 Декларації з податку на додану вартість в загальній сумі - 8960,00 грн., в т.ч. за грудень 2014 року - 8960,00 грн., в результаті порушень, викладених у п. 3.2.2 даного Акту;

- "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку", який затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 24.12.2010 № 1020 та від 21.01.2014 № 49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2014 за № 228/25005;

- п. 167.1. ст. 167, п. 172.2 ст. 171 Податкового кодексу України, недоутримано податку з доходів фізичних осіб в сумі 730,80 грн. ;

- ст. 7, 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VІ від 08.07.2010, нараховано єдиного соціального внеску в сумі 129495,90 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у м. Чернігові було винесено податкові повідомлення-рішення від 12.10.2015, зокрема:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з авансових внесків з податку на прибуток підприємств на суму 482099,00 грн. (385679,00 грн. за основним платежем та 96420,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 905928,00 грн. (724 742,00 грн. за основним платежем та 181186,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення сум ПДВ на суму 8960,00 грн.;

- № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 2696,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції) в розмірі 1348,00 грн.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ "Новофіл" оскаржило їх в адміністративному порядку, однак рішенням Головного управління ДФС у Чернігівській області від 20.11.2015 за № 3429/10/25-01-10-04-15 скаргу позивача залишено без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні, на підставі належним чином оформлених первинних документів, було підтверджено правомірність формування позивачем податкового кредиту при визначенні податку на додану вартість та валових витрат при визначенні податку на прибуток.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, 13.07.2012 між ТОВ "Новофіл" (покупець) та ТОВ "Лідер Нафта" (продавець) було укладено договір купівлі-продажу № 3112ЧТ, відповідно до умов якого продавець, протягом строку дії цього договору, зобов'язується передавати у власність покупця та відпускати через мережу АЗС нафтопродукти в асортименті: дизельне пальне, неетильовані бензини А-95, А-95 Преміум, А-92, А-76/80, належної якості (підтвердженої сертифікатом якості), що відповідає державним стандартам, в кількості визначеній відповідно до видаткових накладних, а покупець зобов'язується оплачувати вартість товару на умовах цього договору та отримувати товар на АЗС.

На виконання умов договору сторонами були сформовані та підписані видаткові накладні: від 27.09.2013 № 1614, від 30.08.2013 № 1420, від 13.08.2013 № 1298, від 19.07.2013 № 1146, від 11.07.2013 № 1093, від 13.06.2013 № 928, від 30.05.2013 № 834, від 15.05.2013 № 745, від 08.05.2013 № 709, від 09.04.2013 № 557, від 05.03.2013 № 354, від 28.01.2013 № 114, від 20.12.2012 № 907, від 16.11.2012 № 708, від 30.10.2012 № 590, від 11.10.2012 № 496, від 05.09.2012 № 317, від 15.08.2012 № 246, від 13.07.2012 № 119. Факт надання повноважень на отримання товару представнику ТОВ "Новофіл" на АЗС підтверджується витягом з Журналу довіреностей.

ТОВ "Лідер Нафта" позивачу були видані податкові накладні: від 13.07.2012 № 92, від 08.05.2013 № 20, від 15.05.2013 № 72, від 30.05.2013 № 259, від 13.06.2013 № 103, від 11.07.2013 № 109, від 19.07.2013 № 202, від 13.08.2013 № 106, від 30.08.2013 № 372, від 27.09.2013 № 295, від 05.09.2012 № 23, від 11.10.2012 № 105, від 16.11.2012 № 203, від 20.12.2012 № 206, від 05.03.2013 № 40, від 09.04.2013 № 54.

З аналізу вищевказаних податкових та видаткових накладних вбачається, що ТОВ "Новофіл" за період з липня 2012 року по вересень 2013 року отримано ПММ (А-95) на загальну суму 54 567,00 грн. (ПДВ 9 094,50 грн.), в тому числі, витрати на придбання бензину А-95 без ПДВ складають: у 2012 році - 18 937,50 грн., у 2013 році - 26 535,00 грн.

Отримані у ТОВ "Лідер Нафта" ПММ були оплачені позивачем у безготівковій формі відповідно до виставлених контрагентом рахунків, що підтверджується платіжними дорученнями: від 27.09.2013 № 6844, від 30.08.2013 № 6724, від 13.08.213 № 6649, від 19.07.2013 № 6535, від 11.07.2013 № 6481, від 13.06.2013 № 6382, від 30.05.2013 № 6335, від 15.05.2013 № 6264, від 08.05.2013 № 6238, від 09.04.2013 № 6138, від 05.03.2013 № 5989, від 28.01.2013 № 5849, від 20.12.2012 № 5707, від 23.11.2012 № 5600, від 30.10.2012 № 5498, від 11.10.2012 № 5445, від 05.09.2012 № 5312, від 15.08.2012 № 5260, від 16.07.2012 № 5123.

Колегією суддів апеляційного суду, як і судом першої інстанції, встановлено, що господарська операція по взаємовідносинам з ТОВ "Лідер Нафта" належним чином відображена позивачем у бухгалтерському обліку, що підтверджується матеріалами справи.

Також, 06.05.2013 між ТОВ "Новофіл" (принципал) та громадянином ОСОБА_3 (агент) було укладено агентський договір № 4, відповідно до умов якого агент зобов'язується за дорученням і в інтересах принципала за винагороду сприяти укладенню принципалом однієї або кількох угод із продажу нитки синтетичної позументної. Належним виконанням агентом своїх зобов'язань за цим договором вважається факт укладання принципалом угод (договорів) про продаж товару із третіми особами з дотриманням положень цього договору. Агент виконує свої зобов'язання згідно з умовами цього договору на території країн СНГ та Європи.

Доводи апелянта - податкового органу, зокрема, полягають тому, що укладання агентської угоди з ОСОБА_3 ніяким чином не вплинуло на господарську діяльність платника, а саме на збільшення доходу у зв'язку з залученням нових покупців продукції. З наданих підприємством документів не вбачається, в якому обсязі були надані послуги від ОСОБА_3, яким чином визначено вартість цих робіт, не доведено зв'язок цих послуг із господарською діяльністю ТОВ «Новофіл».

Колегія суддів зазначені доводи спростовує наступним.

Так, відповідно до Договору приймання наданих агентом послуг, згідно з умовами цього договору здійснюється шляхом складання і підписання сторонами акта(-ів) приймання-передачі наданих послуг.

За сприяння в укладенні угоди передбаченої п. 1.1 цього договору принципал зобов'язується виплатити агенту агентську винагороду в розмірі 5% від об'ємів продажу.

Однак, 01.07.2013 між сторонами було укладено додаткову угоду, відповідно до якої сторони домовились вищевказаний підпункт викласти в такій редакції: агентська винагорода визначається за домовленістю сторін. Розмір винагороди вказується в актах виконаних робіт.

На виконання умов договору сторонами були складені та підписані акти прийому-передачі виконаних робіт.

Факт виконання ОСОБА_3 умов договору підтверджується також протоколами про результати проведення переговорів та протоколами з визначення сторонами асортименту, підписаними агентом ТОВ "Новофіл" ОСОБА_3 та повноважними представниками СООО "Конте Спа" (Республіка Білорусь), фірми "Корафіл Р.С.Л." (Італія): від 02.01.2014, від 03.02.2014, від 03.03.2014, від 01.05.2014, від 01.07.2014, від 02.08.2014, від 01.09.2014, від 01.10.2014, від 25.09.2014, від 03.11.2014, від 01.12.2014 та від 03.02.2014, від 20.03.2014, від 03.06.2014, від 20.06.2014, від 01.09.2014, від 20.09.2014, від 05.11.2014. З вказаних протоколів вбачається, що сторони які проводили переговори, узгодили асортимент, приблизну кількість, ціну, терміни поставки і умови оплати, орієнтовні дати відвантажень товару на поточний місяць.

До того ж СООО "Конте Спа" листом підтвердило факт представлення інтересів позивача ОСОБА_3 та зазначило, що він регулярно веде переговори з керівництвом СООО "Конте Спа" щодо обсягів поставок продукції позивача, цінової політики і своєчасності оплат; періодично особисто відвідує товариство для урегулювання питань, які виникають в процесі використання сировини ТОВ "Новофіл". Також зазначено, що вказане товариство щорічно подає клопотання до посольства Республіки Білорусь в Україні для надання багаторазової бізнес-візи для відвідування громадянином Італії ОСОБА_3 Республіки терміном на 1 рік.

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту громадянина ОСОБА_3, останній неодноразово перетинав кордон Республіки Білорусь, Італії та України.

Надані ОСОБА_3 агентські послуги були повністю оплачені ТОВ "Новофіл" у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями: від 11.12.2014 № 8781, від 17.11.2014 № 8662, від 13.11.2014 № 8653, від 22.10.2014 № 8521, від 16.09.2014 № 8346, від 26.08.2014 № 8256, від 22.08.2014 № 8246, від 31.07.2014 № 8149, від 18.06.2014 № 7993 та № 7992, від 21.05.2014 № 7876, від 09.04.2014 № 7705, від 24.03.2014 № 7619, від 18.03.2014 № 7601, від 28.02.2014 № 7506, від 17.01.2014 № 7312.

В ході виконання агентського договору від 06.05.2013 № 4 ОСОБА_3, згідно актів приймання-передачі послуг по укладенню та виконанню угод з продажу нитки синтетичної позументної за межами території України на загальну суму 3 665 000,00 грн., ТОВ "Новофіл" сплачена сума винагороди в 2014 році в розмірі 3 045 604,00 грн. та відповідно утримано з нарахованого доходу податок з доходів фізичних осіб в розмірі 619 396,00 грн. (3 045 604,00 + 619 396,00 = 3 665 000,00 грн.).

Фінансово-господарська операція з придбання ТОВ "Новофіл" агентських послуг у ОСОБА_3 належним чином відображена товариством в бухгалтерському обліку.

Станом на 31.12.2014 відсутня заборгованість за агентським договором по контракту ОСОБА_3, що підтверджується даними з відомостей по субрахунку 3771 "Розрахунки з іншими дебіторами".

Відповідно до вимог податкового законодавства ТОВ "Новофіл" витрати в розмірі 3 665 000,00 грн. враховано у складі витрат на збут, про що зроблено відповідний запис в рядку 06.2 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік.

Також колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що агентські послуги ОСОБА_3 були використані в господарській діяльності позивача, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, матеріалами справи підтверджено отримання прямої вигоди від діяльності в інтересах ТОВ "Новофіл" агента ОСОБА_3.

Зокрема, позивачем, за сприяння агента, було укладено контракти на поставку продукції товариства до Італії (фірма "Корафіл С.Р.Л.") та Республіки Білорусь (СООО "Конте Спа") та отримано значний прибуток від здійснення господарської діяльності з вказаними контрагентами. Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем доведено ділову мету та необхідність укладення агентського договору з ОСОБА_3.

Отже, оскільки господарська операція між ТОВ "Новофіл" та агентом ОСОБА_3 відбулася і спричинила реальні зміни майнового стану платника податку, то відсутні нормативні та документальні підстави для висновку щодо завищення позивачем витрат на збут в розмірі 3 665 000,00 грн.

Щодо недоліків в актах прийому-передачі виконаних робіт колегія суддів зазначає, що акти, за якими ТОВ "Новофіл" отримувало послуги від ОСОБА_3 мають усі обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Податковий орган, мотивуючи свою позицію, в апеляційній скарзі також посилається на те, що під час проведення перевірки відповідачу не було надано чеків та заправочних відомостей.

Колегія суддів, зважаючи на матеріали справи та встановлені обставини, зазначає наступне.

Відповідно до п. 10.3.2.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2008 року за № 805/15496 відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою № 16-НП.

Кількість відпущеного нафтопродукту фіксується у відомості, яка ведеться безпосередньо на АЗС, що підтверджується підписами оператора АЗС та водія.

Враховуючи, що фактично бензин А-95 закуповувався позивачем з використанням талонів, то АЗС не несе обов'язку із складання заправочних відомостей та надання їх позивачу, а тому посилання апелянта на відсутність заправочних відомостей під час проведення перевірки є необґрунтованим.

До того ж, оскільки договором з ТОВ "Лідер Нафта" було прямо передбачено продаж нафтопродуктів із застосуванням талонів, чеки оператором АЗС не видавалися, оскільки фактично розрахунки за бензин, вже було здійснено ТОВ "Новофіл" через банк, підтвердженням чого є належним чином оформлене платіжне доручення.

Також апелянт акцентує увагу в своїй апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що електронний цифровий підпис, що накладається на податкову накладну при її реєстрації в ЄРПН, та підпис, що скріплює цю податкову накладну при її видачі покупцю, не можуть належати різним особам.

Колегія суддів апеляційного суду також спростовує дане твердження апелянта наступним.

Відповідно до п.5 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних від 29.12.2010 №1246, після складення податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб платника податку у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис головного бухгалтера (бухгалтера) або електронний цифровий підпис керівника; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

Для делегування права підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування іншій посадовій особі, продавець отримує засоби електронного цифрового підпису в акредитованих центрах сертифікації ключів для такої особи та подає податковому органові за місцем реєстрації посилені сертифікати електронного цифрового підпису зазначеної особи. У такому разі електронні цифрові підписи посадових осіб продавця накладаються у такому порядку: першим - електронний цифровий підпис посадової особи, якій делеговано право підпису податкової накладної та/або розрахунку коригування; другим - електронний цифровий підпис, що є аналогом відбитка печатки продавця.

Таким чином, чинним законодавством передбачена можливість делегування права накладення електронного цифрового підпису. Зазначене свідчить про хибність висновку відповідача про те, що електронний цифровий підпис, який накладається на податкову накладну при її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, та підпис особи, що скріплює цю накладну при її видачі покупцю, повинні належати одній особі.

Згідно п.7, 8 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних від 29.12.2010 №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі до Державної податкової служби здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому Державною податковою службою, та проводиться їх реєстрація.

Для підтвердження прийняття податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації продавцю видається квитанція в електронній формі у текстовому форматі, у якій зазначаються реквізити зазначених документів, відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому Державною податковою службою, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про продавця, дата та час прийняття, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова накладна та/або розрахунок коригування.

Згідно з п. 201.10 ст.201 ПК України та п.11 Порядку №1246, якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Колегією суддів встановлено, що надані ТОВ "Новофіл" податкові накладні виписані у паперовій формі та містять усі необхідні реквізити, а також є зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, квитанцій щодо неприйняття податкових накладних контрагентам ТОВ "Новофіл" не надходило.

Відповідно до п.7 Порядку №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі до Державної податкової служби здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому Державною податковою службою, та проводиться їх реєстрація.

Таким чином, податковий орган, під час реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, зобов'язаний був здійснити перевірку електронного цифрового підпису, накладеного на податкову накладну, та, виявивши невідповідність підпису особи, яка виписала податкову накладну, накладеному електронному цифровому підпису, відмовити у реєстрації такої податкової накладної. Зазначені дії надали б позивачу можливість скористатися його правом та відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, подати до органу податкового контролю заяву із скаргою на постачальника.

Оскільки контрагентам ТОВ «Новофіл» протягом операційного дня не було надіслано квитанції про неприйняття податкових накладних, то останні є такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а, отже, такими, що містять усі обов'язкові реквізити та є підставою для віднесення до податкового кредиту сум ПДВ.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового спишу платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків».

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11ст.201 цього Кодексу.

Разом із тим, згідно із положеннями п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При цьому, у п.201.10 ст.201 ПК України зазначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Колегія суддів, проаналізувавши вищевикладене та зважаючи на положення зазначених норм законодавства, приходить до висновку, що формування податкового кредиту допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні. Наявність податкових накладних було встановлено і під час проведення перевірки і під час судових засіданні, як в суді першої інстанції так і в апеляційній. Крім того, на момент здійснення господарських правовідносин контрагент позивача мав повноваження на видачу податкових накладних, оскільки у відповідності до вимог законодавства був зареєстрований платниками податку на додану вартість. Тому у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Порядок оподаткування операцій з розрахунками в іноземній валюті, які віднесено до операцій особливого виду, встановлено п. 153.1 ст. 153 розділу III "Податок на прибуток підприємств" Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.п. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 ПК України визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.

Нормами Податкового кодексу України передбачено особливий порядок визначення доходів та витрат при проведенні операцій з продажу та придбання іноземної валюти. Відповідно до п.п. 153.1.4 п. 153.1 ст. 153 ПК України, у разі здійснення операцій з продажу іноземної валюти та банківських металів до складу доходів або витрат платника податку відповідно включається позитивна або від'ємна різниця між доходом від продажу та балансовою вартістю такої валюти, металів або вартістю на дату здійснення операції, якщо вона була проведена після дати звітного балансу.

Доходи та витрати при визначенні курсових різниць та проведенні операцій з продажу і придбання іноземної валюти у встановленому порядку включаються відповідно до складу інших доходів або інших витрат (п.п. 135.5.11 п. 135. 5 ст. 135 та п.п. 138.12.1 п. 138.12 ст. 138 ПК України).

Відповідно до абзацу четвертого п.57.1 ст. 57 ПК України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Як свідчать матеріали справи, податковий орган зробив висновки про відсутність здійснення реальної господарської операції між позивачем та ТОВ "Лідер Нафта", в тому числі, і на підставі отриманих за результатами автоматизованого співставлення розбіжностей податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів, між сумами податкового кредиту по податку на додану вартість ТОВ "Новофіл" та сумами податкового зобов'язання по податку на додану вартість ТОВ "Лідер-Нафта".

Проте, вказана інформація, не є підставою для того щоб вважати правочин таким, що не відбувся, та не спростовує реальності виконання господарської операції, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Крім того, в судовому засіданні встановлена наявність підтверджуючих документів, що свідчать про реальність здійснених господарських операцій, рух активів та зміну стану зобов'язань суб'єкта господарювання.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

У зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що надання належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди (зокрема, податкових накладних) є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Однак, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про недобросовісність позивача. В законодавстві України закріплено принцип персональної відповідальності, згідно якого особа має нести відповідальність за вчинені нею правопорушення, а не за правопорушення інших осіб. Також не доведено та не надано доказів, які б свідчили про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди - як-то безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій.

Крім того, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає Висновок експертизи від 10.03.2016 №100-102/16-24 обґрунтованим, оскільки він в повній мірі узгоджується з іншими дослідженими в суді доказами та вказує на відсутність порушень податкового законодавства позивачем.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 29.06.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.