Справа № 820/3156/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

29 червня 2016 р. №820/3156/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1М,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому просить суд : визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку вихідної одноразової грошової допомоги, а саме: за період з 07.11.2015 по 10.03.2016 - протиправною; зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки належних позивачу коштів по виплаті на день звільнення, по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2016 №820/11568/15 визнано противоправною бездіяльність Головного управління МВС України Харківській області щодо не виплати позивачу вихідної одноразової грошової допомоги при звільненні. Зобов'язано ОСОБА_3 управління МВС України в Харківській області виплатити ОСОБА_4 вихідну одноразову допомогу при звільненні в розмірі встановленому ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та де яких інших осіб». 10 березня 2016 р. ОСОБА_4 управлінням МВС України в Харківській області було виплачено вихідну одноразову грошову допомогу при звільненні, але у виплаті середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного - рахунку вихідної одноразової грошової допомоги відмовлено (лист за вих .№ 9/Г-70 від 04.04.2016). Враховуючи викладене, позивач вважає, що ОСОБА_4 управлінні МВС України в Харківській області, як суб'єкти владних повноважень своєю бездіяльністю порушив право позивача на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку вихідної одноразової грошової допомоги, а саме за період з 07.11.2015 по 10.03.2016.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача ОСОБА_2, через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що ОСОБА_4 проходила службу в органах внутрішніх справ та мала спеціальне звання особи начальницького складу. Відносно позивача, як особи начальницького складу, розповсюджувалось спеціальне законодавство, а саме: Закон України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затверджене ПКМУ від 29.07.1991 № 114, тощо. У зв'язку із звільненням ОСОБА_4 було нараховано одноразову грошову допомогу у сумі 14937 грн.76 коп., яку нею було отримано 10.03.2016. Позивач помилково вважає, що їй повинно бути виплачено середній заробіток за час затримки виплати вказаної одноразової грошової допомоги, посилаючись на ст. 117 КЗпП, оскільки відносини, що виникли між сторонами регулюються нормами спеціального законодавства - Постановою КМУ від 17.07.1992 № 393, якою не передбачено здійснення будь-якої компенсації за затримку її видачі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2016 року у справі № 820/11568/15 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, з участю третьої особи Державної казначейської служби України, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області щодо не виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільненні. Зобовязано ОСОБА_3 управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі встановленому ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016 року постанова Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2016р. по справі № 820/11568/15 скасована в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_3 судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу в розмірі 22048 грн. Прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у розмірі 275,60 грн. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2016 року по справі №820/11568/15 залишено без змін.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання рішення суду відповідачем виплачено ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу при звільненні.

Оскільки, факт непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки встановлено рішенням суду, наявні підстави для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже , позивач звернувся до Головного управління МВС України в Харківській області із заявою про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку вихідної одноразової допомоги, а саме: за період з 07.11.2015 по 10.03.2016.

З матеріалів справи вбачається, що листом Головного управління національної поліції в Харківській області від 04.04.2016 року №9/Г-70 повідомлено позивача про те, що одноразова грошова допомога у розмірі 14937 грн. 76 коп. була перерахована на особисту картку Приватбанку 10 березня 2016 року. Щодо виплати середнього заробітку, зазначено, що правовий і соціальний статус, умови проходження служби працівниками міліції, розміри і порядок виплати їм грошового забезпечення регулюються окремим законодавством, а саме: Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV та іншими нормативно-правовими актами. При цьому трудове законодавство (у тому числі Кодекс законів про працю України) на працівників міліції не поширюється.

Позивач не погодився із такими діями відповідача та звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 КЗпП України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до частини 7 статті 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах від 15.09.2015 по справі №21-1765а15, від 29.01.2014 р. по справі №6-144ц13, в ухвалі Вищого адміністративного суду від 30.10.2014 року у справі №К/800/22526/14.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим розглядом у справі №820/11568/15 встановлено, що відповідачем не здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та визнано бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області щодо не виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільненні.

Таким чином, у відповідності до статті 117 КЗпП України, судом встановлено невиплату з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, отже як наслідок власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування , оскільки спір вирішено на користь працівника.

Крім того, суд зазначає, що період затримки розрахунку: з 07.11.2015 року 2013 року (наступний день після звільнення позивача 06.11.2015 р) по 10.03.2016 року (проведення остаточного розрахунку).

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд, може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені - одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі, встановленому ст. 9 Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких осіб" з 07.11.2015 року по 10.03.2016 року.

Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку вихідної одноразової грошової допомоги, а саме: за період з 07.11.2015 по 10.03.2016 протиправною, оскільки, судовим рішенням у справі №820/11568/15, відмовлено в задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки належних позивачеві коштів по виплаті на день звільнення по день фактичного розрахунку, з підстав того, що виплата працівникові його середнього заробітку здійснюється за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а оскільки на момент звернення позивача із даним позовом до суду із ним не було проведено остаточного розрахунку, то дана вимога є передчасною. Отже, зобов'язання відповідача, щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачу починають діяти з дати набрання законної сили рішенням суду, оскільки повний текст постанови Харківського апеляційного адміністративного суду складений 09.03.2016 року, а виплати позивачу одноразової грошової допомоги відбулося 10.03.2016 року, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: з 07.11.2015 року по 10.03.2016 року .

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів правомірності свого рішення.

Суд згідно ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені - одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі, встановленому ст. 9 Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких осіб" з 07.11.2015 року по 10.03.2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 02 липня 2016 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.