Справа № 569/6418/16-а
Суддя: Бердій М.А. М. А.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/6418/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області,

в складі судді - Бердія М.А.,

при секретарі - Абашиній О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Петльовського М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Рівному ДПП рядового поліції Петльовського Миколи Вячеславовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з адміністративним позовом, в якому зазначив, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 905632, винесеною 12 травня 2016 року інспектором роти № 1 батальйону УПП в м. Рівному ДПП рядовим поліції Петльовським М.В., його притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. З даною постановою позивач не згідний, оскільки вважає, що правопорушення він не скоював, ПДР України не порушував. Вказує, що жодних доказів його порушення не надано. Вважає постанову серії ПС2 № 905632 від 12.05.2016 року незаконною, та такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, але фактично визнав себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і пояснив суду, що він розмовляв по мобільному телефону під час руху на автомобілі, тримаючи його прижатим плечем до вуха, а тому вважає, що в руках його не тримав.

Відповідач Петльовський М.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав з підстав, викладених у запереченнях проти адміністративного позову та зазначив, що постанова в справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена відповідно до вимог чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що 12 травня 2016 року він з відповідачем їхали на службовому автомобілі по вул. Будівельників, 5 в м. Рівне. Після чого помітили позивача ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_1, та розмовляв по телефону, тримаючи його в руках. Ми зупинили водія, після чого відповідачем Петльовським М.В. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за порушення ОСОБА_1 п. 2.9 (д) Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_1 порушення визнав.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача Петльовського М.В., свідка ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 905632 від 12.05.2016 року, винесеною інспектором роти № 1 батальйону УПП в м. Рівному ДПП рядовим поліції Петльовським М.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

У постанові зазначено, що 12 травня 2016 року о 11.20 год. в м. Рівне по вул. Будівельників, 5, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем, під час руху транспортного засобу, користувався засобом зв'язку, тримаючи його в руках, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п. 2.9 (д) Правил дорожнього руху України.

Пунктом 2.9 (д) Правил дорожнього руху України встановлено, що, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до вимог статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, на підтвердження факту скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме порушення п. 2.9 (д) ПДР України, відповідачем надано відеозапис, з якого вбачається, що позивач ОСОБА_1 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При перегляді в судовому засіданні відеозапису судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно розмовляв по мобільному телефону під час руху автомобіля та визнав вину у скоєнні ним порушення ПДР України.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є доведеним.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Стаття 22 КУпАП передбачає можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини щодо скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зокрема, встановлення факту порушення ОСОБА_1 п. 2.9 (д) ПДР України, характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу порушника, його майновий стан та ступінь вини, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, а також беручи до уваги, що факт вчинення правопорушення визнано позивачем і вчинено воно ним вперше, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 22 КУпАП та за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення звільнити позивача від відповідальності, обмежившись відносно нього усним зауваженням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 17, 69-71, 86, 138, 158-160, 162-163, 167 КАС України, ст.ст. 7, 22, 33, 34, 122, 245, 251, 252, 258, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Рівному ДПП рядового поліції Петльовського Миколи Вячеславовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задоволити частково.

Змінити постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 905632, винесену 12 травня 2016 року інспектором роти № 1 батальйону УПП в м. Рівному ДПП рядовим поліції Петльовським М.В. про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного штрафу в розмірі 425 гривень, в резолютивній частині постанови про накладення адміністративного штрафу на позивача ОСОБА_1, звільнивши його від адміністративної відповідальності, обмежившись відносно нього усним зауваженням.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.