Справа № 2а-7650/09/1570
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-7650/09/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л. І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося Державне підприємство «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень №/0, №/0, №/0, №/0, №, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0 від 17.03.2009 року та, з врахуванням уточнень до позову, скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 17.03.2009 року в частині визначення суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 2015786 грн. (1088469 грн. за основним платежем, 927317 за штрафними (фінансовими) санкціями).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Раніше представник позивача надав всі наявні докази та письмові пояснення по виявленим під час проведення перевірки порушенням, з яких вбачається підтримання позивачем позову в повному обсязі, оскільки, податковий орган не мав права нараховувати податкові зобов'язання з підстав знаходження позивача в стані банкрутства, пропущення строків застосування адміністративно-господарських санкцій, заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість позивачем ґрунтується на безпідставному не прийнятті податкової звітності, внесення змін до договору оренди з ЗАТ «Наталка-Маркет» в частині збільшення розміру орендної плати в односторонньому порядку не допускається, що свідчить про відсутність порушень позивачем норм податкового законодавства, податковим органом неправомірно нарахована пеня за порушення термінів розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки суми фрахтових платежів, які надходили позивачу були авансовими, сплата яких не передбачає будь-яких обмежень строками, тощо.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, оскільки всі порушення, викладені в акті перевірки підтверджуються матеріалами справи та не спростовані позивачем, мораторій на нарахування штрафних санкцій і пені до порушень, які виявлені під час проведення спірної перевірки не застосовується, застосовані до позивача штрафні санкції не є адміністративно-господарськими, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд має право розглянути справу у письмовому провадженні, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України, неявку в судове засідання сторін, відсутність клопотань щодо допиту свідків, експерта, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Державне підприємство «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» зареєстровано 16.09.1993 року виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області та перебуває на обліку в ДПІ у м. Іллічівську.

Державною податковою адміністрацією в Одеській області ДПА України в період з 04.02.2009 року по 24.02.2009 року проведена позапланова виїзна перевірка ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005 року по 30.09.2008 року, за результатами якої складений акт перевірки № 27/23-80/01125637 від 03 березня 2009 року (Том І, аркуші справи 24-74).

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. п. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1, п. п. 4.1.1., 4.1.6 п. 4.1. ст. 4, п. п.5.3.9., п. 5.3., п. п. 5.4.6 п. 5.4., п. п. 5.5.1 п. 5.5. ст. 5, п. 6.1 ст. 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2005-2007 роки в розмірі 1674821 грн. та самостійного визначення податковим органом суми від'ємного значення за 2008 рік в розмірі 14459499 грн.; п. п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3, п. п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження позивачем податкових зобов'язань в 2005-2007 роках в розмірі 919758 грн. та самостійного визначення податковим органом податкових зобов'язань на суму 280844 грн. за 2008 рік; ст. 1, 3, 4, 8, 9, 16-17 п. п. а), б) п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що призвело до нарахування позивачу податку в розмірі 2087,75 грн.; ст. 15, 18 Декрету КМУ «Про місцеві податки та збори», п. 24 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 15 Закону України «Про систему оподаткування», що призвело до нарахування позивачу комунального податку за 2008 рік в розмірі 1128,8 грн.; п. 23 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування», ч. 8 ст. 57 Закону України «Про радіочастотний ресурс України», що призвело до нарахування позивачу суми збору за користування радіочастотним ресурсом України за 2008 рік в розмірі 198,16 грн.; ст. 30 Кодексу України «Про надра», «Порядку справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин», що призвело до визначення позивачу податкових зобов'язань із сплати за користування надрами за 2008 рік в розмірі 80891 грн.; п. 12 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування», «Порядку встановлення нормативів збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету та його справляння», що призвело до визначення позивачу податкових зобов'язань із збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету за 2008 рік в розмірі 10327,71 грн.; ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

На підставі виявлених порушень, ДПІ у м. Іллічівську Одеської області 17 березня 2009 року винесено податкове повідомлення-рішення №/0 та №/0 якими позивачу визначена сума податкового зобов'язання по збору за геологорозвідувальні роботи в розмірі 13444,49 грн. (за основним платежем - 10327,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3116,78 грн.) та в розмірі 510 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), №/0 та №/0, якими позивачу визначена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 2127919 грн. (за основним платежем - 1200602 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 927317 грн.) та в розмірі 1530 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), №/0 та №/0, якими позивачу визначена сума податкового зобов'язання з плати за використання радіочастотного ресурсу в розмірі 1728 грн. (за основним платежем - 198 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1530 грн.) та в розмірі 1530 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), №/0 та №/0, якими позивачу визначена сума податкового зобов'язання з комунального податку в розмірі 1473,47 грн. (за основним платежем - 1128,6 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 344,87 грн.) та 510 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), №/0 та №/0, якими позивачу визначена сума податкового зобов'язання за користування надрами континентального шельфу в розмірі 105299 грн. (за основним платежем - 80891 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 24408 грн.) та в розмірі 510 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), №/0, яким позивачу визначена сума податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 6263,25 грн. (за основним платежем - 2087,75 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4175,5 грн.), №/0, яким позивачу визначена сума податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 510 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), №/0, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції за порушення термінів розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 3570 грн., №, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції за порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті в розмірі 9067248,78 грн. (Том І, аркуші справи 9-22).

Позивач не погодився з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень та звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Одеським окружним адміністративним судом за результатами розгляду цієї справи 26 серпня 2011 року прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та скасоване податкове повідомлення-рішення №/0 від 17.03.2009 року в частині нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 347343,58 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 264019 грн., а в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

За результатами апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції позивачем та відповідачем, Одеським апеляційним адміністративним судом 25 жовтня 2012 року винесена ухвала про відмову в задоволенні апеляційних скарг позивача і відповідача та залишення в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2011 року.

За результатами касаційного оскарження позивачем та відповідачем рішень суду першої та апеляційної інстанції по цій справі, Вищім адміністративним судом України 28 жовтня 2015 року винесена ухвала про скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищім адміністративним судом України наголошено на тому, що під час нового розгляду справи необхідно перевірити обґрунтованість доводів позивача щодо відсутності в його діях порушень податкового законодавства, перевірити обґрунтованість висновків податкового органу та в разі належного підтвердження фактів порушень надати оцінку нарахування штрафних санкцій з врахуванням норм ст. 250 Господарського кодексу України, оскільки такі санкції є адміністративно-господарськими.

Під час нового розгляду справи суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача, з огляду на наступне.

Податковим органом під час проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», що стало підставою для винесення податкового повідомлення-рішення №/0 від 17 березня 2009 року, яким позивачу нараховані податкові зобов'язання за основним платежем - 1200602 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 927317 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Протягом 2007-2008 років діяв договір оренди нерухомого майна б/н від 02.08.2000 року, укладений між ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» та ЗАТ «Наталка-Маркет», за яким позивачем надано в оренду ЗАТ «Наталка-Маркет» не житлове приміщення загальною площею 1219,4 кв. м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. І. Рабіна, 7а, з метою організації здійснення торгівлі продовольчими товарами (крім товарів підакцизної групи). Згідно акту оцінки вартість переданого в оренду майна складає 540905 грн., термін дії договору закінчується 02.08.2025 року, зміни умов договору можливі за згодою сторін, одноособова зміна умов договору не допускається.

Листом Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Одеській області №1/3466 погоджена передача в оренду державного майна та розрахунок орендної плати за зазначеним договором.

В подальшому, сторонами договору оренди укладена додаткова угода №1, за якою розмір орендної плати складає 49488,84 грн. за рік.

Податковий орган наполягає на тому, що при наявності оцінки щодо ринкової вартості майна, якою встановлена вартість майна станом на 20.08.2007 року в розмірі 8003525 грн. та встановленні під час проведення перевірки КРУ в Одеській області (акт перевірки №05-13/22 від 18.01.2009 року) використання приміщення не за цільовим призначенням, а під склад, що є підставою для збільшення орендної ставки з 8% до 12%, позивач повинен був переукласти договір оренди і збільшити ЗАТ «Наталка-Маркет» розмір орендної плати.

Через не переукладення договору оренди позивачем в порушення норм законодавства, ним недоотримані від ЗАТ «Наталка-Маркет» грошові кошти в розмірі 2084061,43 грн., що призвело до не включення позивачем до складу валового доходу грошових коштів в розмірі 1736718 грн. від надання в оренду нерухомого майна та заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 347343,54 грн.

Відповідно до ст. 11, 21, 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оцінка об'єкта оренди здійснюється за Методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін, розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в випадках, встановлених законодавчими актами України.

За невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Позивач неодноразово звертався в 2006, 2007, 2009, 2010 роках з листами до ЗАТ «Наталка-Маркет» про переукладення договору оренди, в тому числі після проведення перевірок КРУ в Одеській області, якими встановлена не відповідність договору оренди від 02.08.2000 року вимогам законодавства, проте орендар не погоджувався на внесення змін до договору.

За результатами розгляду позову ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» до ЗАТ «Наталка-Маркет», за участю третіх осіб - регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, КРУ в Одеській області про внесення змін до умов договору оренди б/н від 02.08.2000 року щодо збільшення розміру орендної плати, рішенням Господарського суду Одеської області від 15.12.2010 року, яке залишено без змін рішенням Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2011 року та рішенням Вищого господарського суду України від 09.06.2011 року, позовні вимоги позивача залишені без задоволення з підстав не можливості зміни умов договору без згоди орендаря, відсутності істотного порушення умов договору, шкоди та не відповідність запропонованих позивачем умов договору приписам Постанови Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 року, якою затверджена «Методика розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна» та Постанови Кабінету Міністрів України №316 від 25.03.2009 року «Про деякі питання оплати оренди державного майна».

Таким чином, ЗАТ «Наталка-Маркет» не погоджувалося на внесення змін до умов договору оренди щодо збільшення розміру орендної плати, позов про зміну умов договору в судовому порядку розглянутий не на користь позивача та судами встановлена неправомірність вимог позивача про переукладення договору оренди, а тому у ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» не має правових підстав для односторонньої зміни умов договору щодо збільшення орендної плати, а тому податковим органом неправомірно нараховані позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 347343,54 грн. та штрафні санкції у відповідності до положень п. п. 17.1.2, 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) в розмірі 264019 грн.

Щодо викладених в акті перевірки порушень в частині не включення до складу податкових зобов'язань за листопад 2006 року - жовтень 2007 року суми податку на додану вартість в розмірі 575000 грн. по угоді №ВЧ094400 від 18.10.2006 року з ДП «УСТЬДУНАЙВОДШЛЯХ», суд звертає увагу на наступне.

Між позивачем та ДП «УСТЬДУНАЙВОДШЛЯХ» 18.10.2006 року укладена тайм-чартерна угода №ВЧ094400 про надання в тайм-чартер землесосу «Арбатський» на 24 місяця, між сторонами договору 27.20.2006 року підписаний акт приймання-передачі судна та протягом 2006-2007 років позивачем по цій угоді виписані ДП «УСТЬДУНАЙВОДШЛЯХ» податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість в розмірі 575000 грн.

Враховуючи положення п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо операцій платника податку, які є об'єктом оподаткування податком на додану вартість та п. 5.3 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого Наказом ДПА України №166 від 30.05.1997 року щодо порядку заповнення в декларації розділу І «Податкові зобов'язання» (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) позивач мав в податкових деклараціях з податку на додану вартість визначити податкові зобов'язання по операціям з ДП «УСТЬДУНАЙВОДШЛЯХ» на суму 575000 грн. у відповідних періодах виникнення цих зобов'язань, проте таких зобов'язань позивач не декларував, що ним не заперечується та підтверджується, в тому числі, поданням на цю суму уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із самостійним виявленням помилок за період листопад 2006 року - жовтень 2007 року в жовтні 2008 року.

Разом з цим, податковим органом вищезазначені уточнюючи розрахунки не були прийняті як податкова звітність з підстав їх неналежного заповнення, про що 18.12.2008 року позивач отримав лист від ДПІ у м. Іллічівську №23397 (Том ІІ, аркуші справи 52, 53-77).

Відповідно до п. п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) податковий орган має право не визнати податкову звітність як податкову декларацію, в разі її неналежного заповнення та звернутися до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію, а платник податків має право надати нову декларацію із сплатою штрафу або оскаржити рішення податкового органу в порядку апеляційного узгодження.

Таким чином, оскільки позивач отримав лист про не прийняття податкової звітності, дії та рішення податкового органу з не прийняття податкової звітності не оскаржував, нової податкової звітності не надав, у відповідача були всі підстави для самостійного визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 575000 грн. та нарахування штрафних санкцій у відповідності до положень п. п. 17.1.2, 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Том ІІ, аркуш справи 170).

Щодо викладених в акті перевірки порушень в частині не включення до складу податкових зобов'язань за березень-квітень 2006 року суми податку на додану вартість в розмірі 164060 грн. по угоді №ВЧ093500 від 24.01.2006 року з ТОВ «МИКМОРСПЕЦБУД», суд звертає увагу на наступне.

Між позивачем та ТОВ «МИКМОРСПЕЦБУД» 24.01.2006 року укладена тайм-чартерна угода №ВЧ094400 про надання в тайм-чартер земснаряду «Ріон», який переданий фрахтувальнику 05.02.2006 року та за цією угодою позивачу надійшли грошові кошти, проте по податкові зобов'язання з податку на додану вартість позивачем не нараховані.

ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» обґрунтовує не нарахування податкових зобов'язань по вищезазначеній угоді тим, що фрахтування морського торгівельного флоту не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість у відповідності до п. п. 3.2.14 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» та судно працювало за кордоном в порту Туапсе, проте суд не погоджується з такими твердженнями позивача, з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3.2.14 п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг агентування і фрахтування морського торговельного флоту судновими агентами.

Однак, позивач в договорі тайм-чартер №ВЧ093500 від 26.01.2006 року не виступає судновим агентом, а є судновласником, який фактично здає рухоме майно в оренду іншому суб'єкту господарювання, який є резидентом та отримав послуги з оренди на території України, а використання майна здійснює фрахтувальник.

Таким чином, позивач неправомірно не нарахував податкові зобов'язання з податку на додану вартість по операціям з ТОВ «МИКМОРСПЕЦБУД», а тому у податкового органу є всі підстави для самостійного визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 164060 грн. та нарахування штрафних санкцій у відповідності до положень п. п. 17.1.2, 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Том ІІ, аркуш справи 170).

Щодо викладених в акті перевірки порушень в частині не включення до складу податкових зобов'язань за січень-вересень 2008 року суми податку на додану вартість в розмірі 114198 грн., суд звертає увагу на наступні обставини.

Позивачем не заперечується той факт, що ним в вересні-жовтні 2008 року подавалися до податкового органу декларації з податку на додану вартість за період січень-вересень 2008 року, які не були прийняті податковим органом як податкова звітність з підстав їх неналежного оформлення, про що 18.12.2008 року позивач отримав лист від ДПІ у м. Іллічівську №23397 (Том І, аркуші справи 291-322).

При цьому, отримавши лист про не прийняття декларацій, позивач не скористався правом, передбаченим п. п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» щодо оскарження таких дій та рішення податкового органу, нової податкової звітності не подав, а тому у відповідача були всі підстави для самостійного визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 114198 грн. та нарахування штрафних санкцій у відповідності до положень п. п. 17.1.1, 17.1.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Том ІІ, аркуш справи 170).

З наданих до суду уточнень позовних вимог (Том І, аркуші справи 289-290) вбачається, що позивач визнав правомірність нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період січень-вересень 2008 року, однак не погоджується з сумою податкових зобов'язань, оскільки вважає, що відповідач мав врахувати наявність податкового кредиту в розмірі 2065 грн. за цей період.

Суд не погоджується з твердженнями позивача, оскільки враховуючи не прийняття податкової звітності, відсутні підстави вважати податковий кредит задекларованим позивачем, що не дає можливості податковому органу враховувати його у зменшення податкових зобов'язань.

Підсумовуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині скасування податкового повідомлення рішення №/0 від 17 березня 2009 року в частині нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за основних платежем в розмірі 347343,54 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 264019 грн., всього в сумі 611362,54 грн., а в іншій частині податкових зобов'язань податкове повідомлення-рішення №/0 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Крім того, враховуючи не подання позивачем податкової звітності з податку на додану вартість за січень-вересень 2008 року, з підстав зазначених вище, правомірним є нарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням №/0 від 17 березня 2009 року в розмірі 1530 грн. за не подання податкової звітності за цей період у відповідності до п. п. 17.1.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

При цьому, суд звертає увагу на те, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства, пов'язаного з декларуванням, нарахуванням і сплатою податку на додану вартість не є адміністративно-господарськими санкціями та на них не розповсюджуються положення ст. 250 Господарського кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із ст. 1, 15, 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України; штрафна санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Штрафні санкції накладаються на платника податків за порушення податкового законодавства, за винятком штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством.

Податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім календарним днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, враховуючи застосування до позивача штрафних санкцій у відповідності до положень Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та податковий характер цих правовідносин на них положення ст. 250 Господарського кодексу не розповсюджуються.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 17 березня 2009 року, яким позивачу нарахована сума штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 9067248,78 грн. за порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

При цьому, з 01.01.2008 року в Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» внесені зміни, які передбачають збільшення терміну для зарахування валютної виручки до 180 днів та обмежений розмір нарахування пені до суми неодержаної виручки (вартості недопоставлених товарів).

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивачем 20.12.1995 року укладена тайм-чартерна угода №MU000200 з «Cоnsоrcio de Gestion del Puerto de Quequen» (Аргентина) щодо судна «Перекопський» з фрахтовою ставкою 5970 доларів США (з 01.12.2004 року - 6060 доларів США), початок фрахту - 25.12.1995 року.

Крім того, 15.12.2005 року між позивачем та «Cоnsоrcio de Gestion del Puerto de Quequen» (Аргентина) укладений контракт на здійснення землечерпальних робіт за допомогою судна «Перекопський» з оплатою позивачу грошових коштів в розмірі 3300000 доларів США (36 місяців по 91667 доларів США).

Матеріалами справи підтверджується порушення позивачем ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», оскільки валютна виручка не своєчасно зараховувалася на рахунок позивача та на час проведення перевірки наявна дебіторська заборгованість.

Позивач фактично погоджувався з наявним порушенням, однак посилався протягом всього розгляду справи на різні підстави для скасування пені по операціям з «Cоnsоrcio de Gestion del Puerto de Quequen» (Аргентина), зокрема, допущену арифметичну помилку податковим органом при розрахунку пені по рахунку ТСН27/06 на 292,51 доларів США (1477,18 грн.), однак, помилки в розрахунку не має та пеня розрахована вірно, по рахунку ТСН36/06 податковим органом враховані зауваження позивача та в податковому повідомленні-рішенні № від 17 березня 2009 року сума пені зазначена з врахуванням періоду нарахування пені по 30.09.2008 року, а не по 24.02.2009 року, оскільки перевірка проводилася за період з 01.10.2005 року по 30.09.2008 року, по рахунку ТСН27/06 на суму 380000 доларів США позивач зазначав, що ці кошти не стосуються надання послуг, а стосуються переходу земснаряду з ділянки днопоглиблювальних робіт на базу технічного обслуговування, однак суд звертає увагу, що угода від 14.10.2005 року є доповненням до тайм-чартерної угоди від 20.12.1995 року, посилання позивача на відмінність дебіторської заборгованості визначеної податковим органом не підтверджується матеріалами справи та не доведена позивачем.

Крім того, позивач в поясненнях до позову наданих після скасування рішень судів по цій справі Вищім адміністративним судом України зазначав про те, що платежі по рахункам ТСН 27/06 та ТСН45/06 є авансовими платежами, а не фрахтом, які не підпадають під нарахування пені, однак суд не може погодитися з такими твердженнями, оскільки авансові платежі здійснені на виконання тайм-чартерної угоди №MU000200 від 20.12.1995 року та контракту від 15.12.2005 року, тобто є складовою платежів за цими угодами про надання послуг.

Щодо тверджень позивача про необхідність застосування до нарахованої відповідачем пені положень ст. 250 Господарського кодексу України, суд погоджується з такими твердженнями, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 238, 239 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, зокрема, адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із положеннями Преамбули та ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування та штрафні санкції за цим Законом накладаються на платника податків за порушення податкового законодавства, за винятком штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством.

Нарахування пені за порушення у вигляді ненадходження валютної виручки передбачено Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а не спеціальним законом з питань оподаткування

Таким чином, спірні правовідносини не містять у собі ознак складу податкових правовідносин, оскільки вони не стосуються відносин, що існують при визначенні державою видів податків, їх введення, справляння, проведення контролю і притягнення до відповідальності за порушення податкового законодавства. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2014 року та є, у відповідності до норм КАС України, обов'язковою для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

Враховуючи викладене, є всі підстави для застосування до правовідносин, пов'язаних з нарахуванням пені позивачу за податковим повідомленням-рішенням № від 17 березня 2009 року положень ст. 250 Господарського кодексу України щодо річного терміну застосування штрафних санкцій з дня вчинення порушень, скільки з дня виявлення порушень (проведення перевірки) до винесення податкового повідомлення-рішення шестимісячний термін не минув.

Оскільки ненадходження валютної виручки є триваючим порушенням до моменту її надходження або з 01.01.2008 року (зміни до законодавства) до моменту досягнення розміру пені суми неодержаної виручки та оскільки податкове повідомлення-рішення № винесено 17 березня 2009 року, пеня може бути нарахована тільки за період з 16.03.2008 року по кінцеву дату періоду перевірки, тобто, по 30.09.2008 року.

З розрахунку пені по операціям з «Cоnsоrcio de Gestion del Puerto de Quequen» (Аргентина) вбачається, що по всім періодам нарахування пені, крім нарахування пені за кожен день неотримання валютної виручки в розмірі 10574,32 доларів США по рахунку ТСН 36/06 від 15.09.2006 року та в розмірі 91667 доларів США по рахунку від 24.01.2007 року, термін застосування адміністративного-господарських санкцій сплинув, що є підставою для скасування спірного податкового повідомлення-рішення в цій частині.

При цьому, правомірним суд вважає застосування до позивача пені в розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки за кожний день прострочення оплати щодо суми не отриманої виручки в розмірі 10574,32 доларів США в період з 16.03.2008 року по 30.09.2008 року (199 днів) та в розмірі 91667 доларів США в період з 16.03.2008 року по 23.03.2008 року (8 днів), що складає 31879,99 грн. та 11110,04 грн., тобто разом - 42990,03 грн.

Таким чином, по операціям з «Cоnsоrcio de Gestion del Puerto de Quequen» (Аргентина) податкове повідомлення-рішення № від 17 березня 2009 року підлягає скасуванню в частині нарахування пені в розмірі 4103642,17 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2004 року між позивачем та компанією «ECOHIDROTECHNIKA LLC» укладена тайм-чартерна угода щодо судна «Херсонес» із ставкою орендної плати 7200 доларів США, початок фрахту - 31.03.2005 року, однак розрахунки в іноземній валюті по актам виконаних робіт по цій угоді не здійснювалися, що призвело до ненадходження валютної виручки на рахунки позивача в розмірі 613119,52 доларів США та, як наслідок порушення позивачем вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», що тягне застосування пені в розмірі 0,3 відсотка за кожен день прострочення надходження валютної виручки.

Позивачем не заперечується факт не надходження виручки, проте, позивач наполягає на тому, що терміни застосування адміністративно-господарських санкцій сплинули, заборгованість була сплачена шляхом взаємозаліку зустрічних вимог з компанією «ECOHIDROTECHNIKA LLC» та сума фрахту була фактично авансовим платежем, що виключає застосування пені.

Суд не погоджується з твердженнями позивача про відсутність підстав нарахування пені при взаємозаліку зустрічних вимог та визначенні цих фрахтових платежів як авансових, оскільки підставою для не нарахування пені є надходження валютної виручки в межах строків, передбачених Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» або звернення з позовом про стягнення заборгованості з нерезидента, здійснення фрахтових платежів передбачено відповідною угодою та авансові платежі є фактично складовою фрахтових платежів за тайм-чартерною угодою про надання послуг оренди судна.

При цьому, з підстав, викладених вище, суд погоджується з твердженнями позивача про необхідність застосування до нарахованої відповідачем пені по операціям з компанією «ECOHIDROTECHNIKA LLC» положень ст. 250 Господарського кодексу України та оскільки пеня по цим операціям нарахована позивачу за період 2006-2007 років, що підтверджується розрахунком пені (Додаток В), податкове повідомлення-рішення № від 17 березня 2009 року підлягає скасуванню в частині нарахування пені в розмірі 3096253,58 грн.

Між позивачем (власником судна) та «New Adventures Limited» (фрахтівником) 17.01.2007 року укладений стандартний чартер на судно «Херсонес» з орендною платою згідно із додатком - 1414 доларів США на день, передача судна відбулася 01.02.2007 року.

Позивачем виставлялися «New Adventures Limited» інвойси на оплату фрахту з січня 2007 року по липень 2007 року, проте, за інвойсами №150507-КНЕ від 15.05.2007 року, №150607-КНЕ від 15.06.2007 року, №160707-КНЕ від 16.07.2007 року, кожний на суму 42420 доларів США за місяць, тобто - 1414 доларів США на день, розрахунки своєчасно не здійснені, валютна виручка на рахунки позивача не надійшла, що є порушенням вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та тягне застосування пені в розмірі 0,3 відсотка за кожен день прострочення надходження валютної виручки.

Посилання позивача на неточності в розрахунку пені з підстав укладення угоди 17.01.2007 року, а передачі судна фрахтівнику 01.02.2007 року, суд не приймає до уваги, оскільки оплата фрахту здійснювалася за виставленими інвойсами, за якими має відбутися оплата в межах строків, передбачених ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та суд не приймає до уваги твердження позивача щодо відсутності актів виконаних робіт (надання послуг), що не дає можливості розрахувати пеню, оскільки інвойси виставлялися фрахтівнику на передплату грошових коштів за місяць, посилання позивача на те, що по авансовим платежам не нараховується пеня не обґрунтовані, оскільки аванс є фрахтовим платежем наперед.

Разом з цим, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості нарахування податковим органом частини пені по операціям з «New Adventures Limited», оскільки адміністративно-господарські санкції можуть бути нараховані тільки за рік з дня вчинення порушення, про що зазначено вище.

Таким чином, пеня по операціям з «New Adventures Limited» має бути розрахована за період з 16.03.2008 року по 12.07.2008 року по інвойсу №150507-КНЕ від 15.05.2007 року на суму 42420 доларів США, тобто за 119 днів ненадходження валютної виручки в розмірі 76476,90 грн., за період з 16.03.2008 року по 12.08.2008 року по інвойсу №150607-КНЕ від 15.06.2007 року на суму 42420 доларів США, тобто за 150 днів ненадходження валютної виручки в розмірі 96399,45 грн., за період з 16.03.2008 року по 13.09.2008 року по інвойсу №160707-КНЕ від 16.07.2007 року на суму 42420 доларів США, тобто за 182 дні ненадходження валютної виручки в розмірі 116964,67 грн., а тому загальна сума пені має складати 289841,02 грн., що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення № від 17 березня 2009 року в частині нарахування пені по операціям з «New Adventures Limited» в розмірі 352821,98 грн.

Між позивачем (власником судна) та «Oceanic Marketing Inc» (фрахтівником) 17.01.2007 року укладений стандартний чартер на судно «Gogland» з орендною платою згідно із додатком - 1500 доларів США на день, передача судна відбулася 22.02.2007 року.

Позивачем виставлялися «Oceanic Marketing Inc» інвойси на оплату фрахту з січня 2007 року по липень 2007 року, проте за інвойсами №7 від 18.04.2007 року, №150507-GOG від 15.05.2007 року, №150607-GOG від 15.06.2007 року, №160707-GOG від 16.07.2007 року, кожний на суму 45000 доларів США розрахунки своєчасно не здійснені, валютна виручка на рахунки позивача не надійшла, що є порушенням вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та тягне застосування пені в розмірі 0,3 відсотка за кожен день прострочення надходження валютної виручки.

Посилання позивача на неточності в розрахунку пені з підстав укладення угоди 17.01.2007 року, а передачі судна фрахтівнику 22.02.2007 року, суд не приймає до уваги, оскільки оплата фрахту здійснювалася за виставленими інвойсами, за якими має відбутися оплата в межах строків, передбачених ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та суд не приймає до уваги твердження позивача щодо відсутності актів виконаних робіт (надання послуг), що не дає можливості розрахувати пеню, оскільки інвойси виставлялися фрахтівнику на передплату грошових коштів за місяць, посилання позивача на те, що по авансовим платежам не нараховується пеня не обґрунтовані, оскільки аванс є фрахтовим платежем наперед.

Разом з цим, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості нарахування податковим органом частини пені по операціям з «Oceanic Marketing Inc», оскільки адміністративно-господарські санкції можуть бути нараховані тільки за рік з дня вчинення порушення, про що зазначено вище.

Таким чином, пеня по операціям з «Oceanic Marketing Inc» має бути розрахована за період з 16.03.2008 року по 15.06.2008 року по інвойсу №7 від 18.04.2007 року на суму 45000 доларів США, тобто 92 дні ненадходження валютної виручки в розмірі 62721 грн., за період з 16.03.2008 року по 12.07.2008 року по інвойсу №150507-GOG від 15.05.2007 року на суму 45000 доларів США, тобто за 119 днів ненадходження валютної виручки в розмірі 81128,25 грн. за період з 16.03.2008 року по 12.08.2008 року по інвойсу №150607-GOG від 15.06.2007 року на суму 45000 доларів США, тобто за 150 днів ненадходження валютної виручки в розмірі 102262,50 грн., за період з 16.03.2008 року по 13.09.2008 року по інвойсу №160707-GOG від 16.07.2007 року на суму 45000 доларів США, тобто за 182 дні ненадходження валютної виручки в розмірі 124078,50 грн., а тому загальна сума пені має складати 370190,25 грн., що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення № від 17 березня 2009 року в частині нарахування пені по операціям з «Oceanic Marketing Inc» в розмірі 538809,75 грн.

Між позивачем (власником судна) та «SKYBLUE CORPORATION» (фрахтівником) 17.01.2007 року укладений стандартний чартер на судно «Перекопський» з орендною платою згідно із додатком - 600 доларів США на день.

Позивачем виставлялися «SKYBLUE CORPORATION» інвойси на оплату фрахту з квітня 2007 року по липень 2007 року, проте, за інвойсами №150507-PER від 15.05.2007 року, №150607- PER від 15.06.2007 року, №160707- PER від 16.07.2007 року, кожний на суму 18000 доларів США, розрахунки своєчасно не здійснені, валютна виручка на рахунки позивача не надійшла, що є порушенням вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та тягне застосування пені в розмірі 0,3 відсотка за кожен день прострочення надходження валютної виручки./

Посилання позивача на неточності в розрахунку пені з підстав укладення угоди 17.01.2007 року, а передачі судна фрахтівнику пізніше, суд не приймає до уваги, оскільки оплата фрахту здійснювалася за виставленими інвойсами, за якими має відбутися оплата в межах строків, передбачених ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та суд не приймає до уваги твердження позивача щодо відсутності актів виконаних робіт (надання послуг), що не дає можливості розрахувати пеню, оскільки інвойси виставлялися фрахтівнику на передплату грошових коштів за місяць, посилання позивача на те, що по авансовим платежам не нараховується пеня не обґрунтовані, оскільки аванс є фрахтовим платежем наперед.

Разом з цим, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості нарахування податковим органом частини пені по операціям з «SKYBLUE CORPORATION», оскільки адміністративно-господарські санкції можуть бути нараховані тільки за рік з дня вчинення порушення, про що зазначено вище.

Таким чином, пеня по операціям з «SKYBLUE CORPORATION» має бути розрахована за період з 16.03.2008 року по 12.07.2008 року по інвойсу №150507- PER від 15.05.2007 року на суму 18000 доларів США, тобто за 119 днів ненадходження валютної виручки в розмірі 32451,30 грн., за період з 16.03.2008 року по 12.08.2008 року по інвойсу №150607- PER від 15.06.2007 року на суму 18000 доларів США, тобто за 150 днів ненадходження валютної виручки в розмірі 40905 грн., за період з 16.03.2008 року по 13.09.2008 року по інвойсу №160707- PER від 16.07.2007 року на суму 18000 доларів США, тобто за 182 дні ненадходження валютної виручки в розмірі 49631,40 грн., а тому загальна сума пені має складати 122987,70 грн., що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення № від 17 березня 2009 року в частині нарахування пені по операціям з «SKYBLUE CORPORATION» в розмірі 149712,30 грн.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 17 березня 2009 року підлягає скасуванню в частині нарахування пені за порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті в розмірі 8241239,78 грн., а в частині нарахування пені в розмірі 826009 грн. зазначене податкове повідомлення-рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 17 березня 2009 року, яким позивачу нарахована сума штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3570 грн. за порушення п. 2.7 «Положення про валютний контроль», затвердженого постановою Правління НБУ №49 від 08.02.2006 року, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ч. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

За несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції, невиконання резидентом вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна накладаються штрафи у сумах, що встановлюються Національним банком України.

Санкції застосовуються Національним банком України та за його визначенням підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладання стягнень проводиться у судовому порядку.

Згідно із п. 2.7, 3.1 «Положення про валютний контроль», затвердженого постановою Правління НБУ №49 від 08.02.2006 року невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: - порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період; - порушення порядку декларування - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, санкції, передбачені п. 2 ст. 16 Декрету застосовуються Національним банком до банків, інших фінансових установ та національного оператора поштового зв'язку, державною податковою службою - до інших резидентів і нерезидентів України.

З матеріалів справи вбачається, що в Деклараціях про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.01.2006 року, 01.04.2006 року, 01.07.2006 року, 01.10.2006 року, 01.01.2007 року, 01.042007 року, 01.07.07 року, 01.10.2007 року, 01.01.08 року встановлені розбіжності даних, що відображені позивачем та даними, що встановлені за результатами перевірки п. 5 Розділу «Майно та товари за кордоном», а також позивачем несвоєчасно здійснено декларування валютних цінностей станом на 01.04.2008 року (декларація подана 01.08.2008 року) та не здійснено декларування станом на 01.07.2008 року та 01.10.2008 року.

Судом неодноразово пропонувалося надати пояснення до докази, яки б спростовували викладені обставини, однак, позивач твердження податкового органу не спростував, докази не надав, сам факт виявлених порушень не заперечував та протягом розгляду справи наполягав на необхідності застосування до цих правовідносин положень ст. 250 Господарського кодексу України щодо термінів застосування адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку щодо наявності порушень позивачем порядку декларування валютних цінностей та іншого майна станом на 01.01.2006 року, 01.04.2006 року, 01.07.2006 року, 01.10.2006 року, 01.01.2007 року, 01.042007 року, 01.07.07 року, 01.10.2007 року, 01.01.08 року, однак, з підстав, зазначених вище, враховуючи що спірні правовідносини не містять у собі ознак складу податкових правовідносин, до них мають бути застосовані положення ст. 250 Господарського кодексу України.

Оскільки податкове повідомлення-рішення №/0 винесено 17 березня 2009 року, тобто терміни, передбачені ст. 250 Господарського кодексу України для застосування адміністративно-господарських санкцій за ці порушення минули, зазначене податкове повідомлення в частині порушення порядку декларуванні валютних цінностей та іншого майна підлягає скасуванню на суму 3060 грн. (340 грн. х 9 = 3060 грн.).

При цьому, щодо порушення строків декларування валютних цінностей станом на 01.04.2008 року, 01.07.2008 року, 01.10.2008 року, річний термін з дня вчинення порушень не минув, а тому податковим органом правомірно застосовані до позивача штрафні санкції за це порушення в розмірі 510 грн. (170 грн. х 3 = 510 грн.), а тому в цій частині податкове повідомлення-рішення скасуванню не підлягає.

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 17 березня 2009 року №/0 та №/0 якими позивачу визначена сума податкового зобов'язання по збору за геологорозвідувальні роботи в розмірі 13444,49 грн. (за основним платежем - 10327,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3116,78 грн.) та в розмірі 510 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) збір за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету відноситься до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів), а тому, з підстав викладених вище, до спірних правовідносин положення ст. 250 Господарського кодексу України не застосовуються.

Нормативи збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету та порядок його справляння передбачені «Порядком встановлення нормативів збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету та його справляння», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №115 від 29 січня 1999 року та «Інструкцією про порядок справляння збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету», затвердженою Наказом Комітету України з питань геології та використання надр, Державної податкової адміністрації України №105/309 від 23.06.1999 року.

Перевіркою позивача встановлено не подання за 1, 2, 3 квартал 2008 року розрахунків збору за геологорозвідувальні роботи, що є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій у відповідності до п. п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в розмірі 510 грн. (170 грн. х 3 = 510 грн.) та податковим органом за результатами перевірки самостійно визначені податкові зобов'язання за цим збором в сумі 10327,71 грн. (в 1 кварталі - 184,63 грн., в 2 кварталі - 10143,08 грн., в 3 кварталі - 0 грн.), що є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій у відповідності до п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 17 березня 2009 року №/0 та №/0, якими позивачу визначена сума податкового зобов'язання з плати за використання радіочастотного ресурсу в розмірі 1728 грн. (за основним платежем - 198 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1530 грн.) та в розмірі 1530 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) збір за використання радіочастотного ресурсу відноситься до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів), а тому, з підстав викладених вище, до спірних правовідносин положення ст. 250 Господарського кодексу України не застосовуються.

Відповідно до положень ст. 57 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) користування радіочастотним ресурсом в Україні здійснюється на платній основі. Користувач радіочастотного ресурсу України щомісяця подає до органі податкової служби податкові декларації.

Разом з цим, позивач з січня по вересень 2008 року звітність про збір за користування радіочастотним ресурсом в Україні не подавав, що стало підставою для застосування до нього штрафних санкцій у відповідності до п. п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в розмірі 1530 грн. (170 грн. х 9 = 510 грн.) та податковим органом за результатами перевірки самостійно визначені податкові зобов'язання за цим збором в сумі 198,16 грн., що є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій у відповідності до п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в мінімальному розмірі за кожен місяць визначення зобов'язань, тобто 170 грн. х 9 = 1530 грн.

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 17 березня 2009 року №/0 та №/0, якими позивачу визначена сума податкового зобов'язання з комунального податку в розмірі 1473,47 грн. (за основним платежем - 1128,6 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 344,87 грн.) та 510 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про систему оподаткування» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) комунальний податок відноситься до місцевих податків, а тому, з підстав викладених вище, до спірних правовідносин положення ст. 250 Господарського кодексу України не застосовуються.

Комунальний податок справляється у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України №56-93 від 20.05.1993 року «Про місцеві податки та збори», однак позивачем за 1, 2, 3 квартал 2008 року звітність по комунальному податку не надавалася, що стало підставою для застосування до нього штрафних санкцій у відповідності до п. п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в розмірі 510 грн. (170 грн. х 3 = 510 грн.) та податковим органом за результатами перевірки самостійно визначені податкові зобов'язання за цим податком в сумі 1128,60 грн., що є підставою для застосування до позивача штрафних санкцій у відповідності до п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», які застосовані до позивача в розмірі 344,87 грн.

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 17 березня 2009 року №/0 та №/0, якими позивачу визначена сума податкового зобов'язання за користування надрами континентального шельфу в розмірі 105299 грн. (за основним платежем - 80891 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 24408 грн.) та в розмірі 510 грн. (за штрафними (фінансовими) санкціями), суд звертає увагу на наступне.

Плата за користування надрами справляється у відповідності до положень Кодексу України «Про надра», «Порядку справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №264 від 26 березня 2008 року, «Інструкції про порядок обчислення і справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин», проте позивачем звітність за 1, 2, 3 квартал 2008 року за цим збором не подана, податкові зобов'язання не нараховані та не сплачені, що стало підставою для застосування до нього штрафних санкцій у відповідності до п. п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в розмірі 510 грн. (170 грн. х 3 = 510 грн.) та нарахування податковим органом податкових зобов'язань з цього збору в розмірі 80892 грн. та застосування до позивача штрафних санкцій у відповідності до п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Крім того, позивачем податкові декларації з податку на прибуток за 1 квартал, 1 півріччя та 9 місяців 2008 року до податкового органу не подані, що є підставою для нарахування позивачу штрафних санкцій у відповідності до п. п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в розмірі 510 грн. (170 грн. х 3 = 510 грн.), а тому податковим органом правомірно винесено податкове повідомлення-рішення №/0.

Слід зазначити, що правомірність визначення суми податкових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 17 березня 2009 року №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0 податковим органом відповідач не спростував, доказів в обґрунтування неправомірності нарахування зобов'язань не надав, хоча суд неодноразово пропонував надати такі докази та позивач фактично під час розгляду справи не заперечував наявність зазначеного порушення посилаючись на неправомірність податкових повідомлень-рішень з підстав мораторію на нарахування зобов'язань з підстав банкрутства ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів».

Крім того, підтвердженням виявлених порушень є надання до ДПІ у м. Іллічівську вище переліченої податкової звітності тільки в грудні 2008 року листом №23397 від 03.12.2008 року, проте звітність податковим органом не була прийнята, а позивач такі дії податкового органу не оскаржив, нову звітність до винесення податкових повідомлень-рішень не надав.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 17 березня 2009 року, яким позивачу визначена сума податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 6263,25 грн. (за основним платежем - 2087,75 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4175,5 грн.), суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. п. «г» п. п. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок на доходи фізичних осіб» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) до складу оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо у вигляді суми грошового відшкодування будь-яких витрат платника податку.

Позивачем здійснювалося відшкодування вартості пального на відрядження працівників для власних автомобілів на підставі наказів про відрядження в розмірі 10130,81 грн., проте оприбуткування та списання по бухгалтерському обліку закупленого та використаного палива позивачем не проводилося, договори оренди на власні транспортні засоби працівників не складалися, а тому таке відшкодування є додатковим благом, яке оподатковується, що стало підставою для донарахування податку з доходів фізичних осіб позивачу в розмірі 1409,57 грн.

Відповідно до п. 1.9 ст. 1 Закону України «Про податок на доходи фізичних осіб» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) незалежна професійна діяльність - діяльність, в тому числі, приватних нотаріусів, за умови, якщо такі особи не є найманими працівниками чи суб'єктами підприємницької діяльності, які прирівнюються до найманої особи та у відповідності до п. 1.15 ст. 1, п. п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, п. п. 9.12.2 п. 9.12 ст. 9 зазначеного Закону доходи від здійснення такої діяльності підлягають оподаткуванню.

Однак, позивачем не нарахований податок на доходи фізичних осіб в розмірі 223,08 грн. при сплаті грошових коштів приватним нотаріусам за вчинення нотаріальних дій на суму 1487,20 грн.

Відповідно до п. п. 4.2.10 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок на доходи фізичних осіб» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) до складу оподатковуваного доходу включається дохід у вигляді неустойки, штрафів або пені, фактично одержаних платником податку як відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди.

При цьому, позивачем перераховано на особистий рахунок працівника грошові кошти в розмірі 3596,40 грн. за мировою угодою від 10.01.2007 року (добові - 562,40 грн., 1500 грн. - моральна шкода, 1534 грн. матеріальна шкода), однак податок на доходи фізичних осіб позивачем не утриманий та не сплачений в розмірі 455,10 грн.

Обставини, викладені вище, позивачем не спростовані, доказів які б спростовували твердження податкового органу до суду не надано, хоча суд неодноразово пропонував надати такі докази та позивач фактично під час розгляду справи не заперечував наявність зазначеного порушення посилаючись на неправомірність податкового повідомлення-рішення з підстав мораторію на нарахування зобов'язань з підстав банкрутства ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів».

Враховуючи правомірність нарахування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, нарахування штрафних санкцій за це порушення у відповідності до ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» також є правомірним, а тому податкове повідомлення-рішення №/0 від 17 березня 2009 року скасуванню не підлягає.

Підставами для скасування спірних податкових повідомлень-рішень по цій справі позивач зазначає дію мораторію на нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) у відповідності до п. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на підставі ухвали Господарського суду Одеської області про порушення провадження у справі про банкрутство ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів».

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача та вважає їх не обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідації з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

Мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, а тому не припиняються заходи, які спрямовані на їх забезпечення.

Оскільки мораторій на задоволення вимог кредиторів введений при порушенні провадження у справі про банкрутство позивача ухвалою Господарського суду Одеської області 23 січня 2008 року, дія мораторію на виконання зобов'язань нарахованих податковим органом за спірними податковими повідомленнями-рішеннями не розповсюджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 17 березня 2009 року в частині нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 611362,54 грн., податкового повідомлення-рішення № від 17 березня 2009 року в частині нарахування пені за порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті в розмірі 8241239,78 грн., податкового повідомлення-рішення №/0 від 17 березня 2009 року в частині нарахування штрафних санкцій за порушення порядку декларуванні валютних цінностей в розмірі 3060 грн., а в іншій частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень №/0, №/0, №/0, №/0, №, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0, №/0 від 17.03.2009 року - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську №/0 від 17 березня 2009 року в частині нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 347343,58 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 264019 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську № від 17 березня 2009 року в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій (пені) в розмірі 8241239,78 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську №/0 від 17 березня 2009 року в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3060 грн.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.І. Свида