Справа № 826/14761/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ №826/14761/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Суть спору: Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 6936, 40 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2015 року відкрито скорочене провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2015 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2015 передано адміністративну справу № 826/14761/15 до Київського окружного адміністративного суду.

02.02.2016 вказана адміністративна справ надійшла на адресу Київського окружного адміністративного суду та в результаті автоматизованого розподілу справи між суддями Київського окружного адміністративного суду передана на розгляд судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 адміністративну справу №826/14761/15 прийнято до свого провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 позовну заяву ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення податкового боргу у сумі 14,81 грн., що виник у зв'язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов'язань згідно податкової декларації зі збору за спеціальне використання води за І квартал 2012 року - залишено без розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідача обліковується заборгованість з земельного податку з фізичних осіб та збору за спеціальне використання води у загальному розмірі 6936,40 грн., яка утворилась у звязку з несплатою як самостійно визначених податкових зобовязань, так і донарахованих контролюючим органом грошових зобовязань.

В обґрунтування позовних вимог податковий орган зазначає, що податковий борг відповідача у сумі 6936,40 грн. у добровільному порядку не було сплачено, у зв'язку з чим просить стягнути вказаний податковий борг у примусовому порядку.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу ним не було отримано, оскільки позивачем направлялась поштова кореспонденція за адресою, за якою відповідач не проживає останні 15 років.

Також відповідач зазначає, що він є платником єдиного податку, а тому звільнений від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку.

31.05.2016 представником позивача подано до суду письмове клопотання про розгляд даної адміністративної справи без його участі в порядку письмового провадження. Відповідач проти розгляду вказаного клопотання в порядку письмового провадження не заперечував, що підтверджується особистою розпискою останнього на письмовому клопотанні позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, та приймаючи до уваги те, що учасники судового процесу були належним чином проінформовані про дату, час і місце судового розгляду справи, протокольною ухвалою суду від 31.05.2016 було постановлено здійснювати подальший розгляд адміністративної справи №826/14761/15 в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання 08112, Київська область, Києво-Святошинський район, село Дмитрівка, вулиця Дачна, будинок 12) зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 18.12.1997, що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань від 03.02.2016 (т.1, а.с.48-49).

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії А №909649 відповідач зареєстрований як платник єдиного податку з 01.01.2012 (а.с.77).

З матеріалів адміністративного позову та доданих до нього матеріалів вбачається, що податковий борг відповідача, який є предметом стягнення у даній адміністративній справі, виник у звязку з несплатою грошових зобовязань, визначених відповідачем самостійно на підставі податкових декларацій зі збору за спеціальне використання води за І квартал та півріччя 2012 року, та несплатою грошових зобовязань, визначених контролюючим органом на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.04.2012 №, з приводу чого суд зазначає таке.

З приводу податкового боргу, що виник у звязку з несплатою самостійно визначених грошових зобовязань зі збору за спеціальне використання вод, суд зазначає наступне.

Відповідачем було подано позивачу наступні податкові декларації зі збору за спеціальне використання вод:

- за І квартал 2012 року від 21.05.2012, в якій відповідачем самостійно визначено суму збору за звітній період у розмірі 233,81 грн., з яких до Державного бюджету 116,92 грн., до місцевого бюджету 116,89 грн. (а.с. 22-23);

- за півріччя 2012 року від 01.08.2012, в якій відповідачем самостійно визначено суму збору за звітній період у розмірі 202,50 грн., з яких до Державного бюджету 101,25 грн., до місцевого бюджету 101,25 грн. (а.с. 24-25).

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ПК України) встановлює, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Положеннями пункту 54.1 ст. 54 ПК України встановлено крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 323.1 ст. 323 ПК України платниками збору є водокористувачі - суб'єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об'єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Відповідно до п. 326.1 ст. 326 ПК України водокористувачі самостійно обчислюють збір за спеціальне використання води та збір за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики і рибництва щокварталу наростаючим підсумком з початку року, а за спеціальне використання води для потреб водного транспорту - починаючи з першого півріччя поточного року, у якому було здійснено таке використання.

Пунктом 328.1 ст. 328 ПК України встановлено,що базовий податковий (звітний) період для збору дорівнює календарному кварталу.

Платники збору обчислюють суму збору наростаючим підсумком з початку року та складають податкові декларації за формою, встановленою в порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. (п. 328.2 ст. 328 ПК України)

Збір сплачується платниками збору у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду, за місцем податкової реєстрації (п. 382.4 ст. 328 ПК України).

Відповідно до п.57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі зворотнього боку облікової картки платника податків зі збору за спеціальне використання води на відповідача вбачається, що відповідачем частково сплачено грошові зобов'язання зі збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод, визначені на підставі декларації за І квартал 2012 року на загальну суму 219,00 грн., а саме 117,00 грн. згідно платіжного доручення №78 від 16.05.2012 та 102 грн. згідно платіжного доручення №135 від 15.08.2012 (а.с.12).

При цьому судом встановлено, несплаченою є сума податкового боргу зі збору за спеціальне використання води за І квартал 2012 року у сумі 14,81 грн. (233,81 грн. - 219,00 грн. = 14,81 грн.), однак позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом про стягнення вказаної суми податкового боргу зі збору за спеціальне використання води.

В той же час, ухвалою суду від 31.05.2016 позовну заяву ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення податкового боргу у сумі 14,81 грн., що виник у зв'язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов'язань згідно податкової декларації за І квартал 2012 року - залишено без розгляду.

Суд зазначає, що доказів сплати самостійно визначеного грошового зобовязання зі збору за спеціальне використання води, визначене на підставі податкової декларації за півріччя 2012 року від 01.08.2012 у сумі 202,50 грн. відповідачем до суду не було надано, а тому податковий борг у сумі 202,50 грн. за спеціальне використання води підлягає стягненню з відповідача, а відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З приводу стягнення пені, нарахованої відповідачу у звязку з несплатою узгоджених грошових зобовязань зі збору за спеціальне використання води у сумі 2,16 грн. за період з 21.05.2012 по 15.08.2012 суд зазначає таке.

Відповідно до пп. 129.1.1. п.129.1 ст. 129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно з Кодексом (абз.2 п. 129.1.1 ч.129.1 ст. 129 ПК України).

Згідно з пунктом 129.4 статті 129 ПК України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Суд зазначає, що у звязку з несплатою відповідачем самостійно визначених грошових зобов'язань зі збору за спеціальне використання води на підставі податкової декларації за І квартал 2012 року відповідачу було нараховано пеню у сумі 2,16 грн. за період з 21.05.2012 по 15.08.2012.

В той же час, суд зазначає, що частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним ч. 2 ст. 99 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними, зокрема, ч. ч. 4, 5 ст. 99 КАС України.

Приписами норми статті 102 Податкового кодексу України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов'язань, які становлять 1095 днів.

Згідно з п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином для звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платника податків, в тому числі щодо стягнення пені - встановлюється спеціальний строк звернення з позовом до суду, який становить 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Суд зазначає, що позивач звернувся з адміністративним позовом 23 липня 2015 року, що підтверджується відтиском штампу канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва на позовній заяві ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, отже позивачем частково пропущено встановлений законом строк звернення до суду з позовом в частині стягнення пені, оскільки на момент звернення позивача до суду із цим позовом пройшло більше 1095 днів з дня виникнення податкового боргу з пені по збору за спеціальне використання води за період з 21.05.2012 по 22.07.2012.

В той же час, незважаючи на той факт, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду із позовом про стягнення пені за період з 23.07.2012 по 15.08.2012, суд позбавлений можливості здійснювати розрахунок пені за вказаний період, підмінюючи ухваленням судового рішення у даній справі дискреційні повноваження позивача.

При цьому суд зазначає, що нарахування пені відбувається в автоматичному режимі в інтегрованій картці платника податків, тому суд немає повноважень по здійсненню такого розрахунку.

З огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, нарахованої відповідачу у звязку з несплатою узгоджених грошових зобовязань зі збору за спеціальне використання води за період з 21.05.2012 по 15.08.2012 у сумі 2,16 грн. відмовити у повному обсязі.

З приводу податкового боргу з земельного податку з фізичних осіб, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення № від 27.04.2012 суд зазначає таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлює, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктами 56.2, 56.3 статті 56 ПК України передбачено, що у разі, коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (та у разі потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк (підпункт 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України).

Згідно з приписами підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 ПК України).

Згідно з пунктом 59.5 зазначеної статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Судом встановлено, що позивачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27.04.2012, яким відповідачу визначено грошове зобов'язання з земельного податку у загальному розмірі 6716,90 грн. (а.с.17).

Вказане податкове повідомлення-рішення було направлене рекомендованою поштою на адресу відповідача - 02091, місто Київ, вулиця Харківське Шосе, 186, "Е", квартира 107, однак поштове відправлення було повернуто з відміткою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" (а.с.18).

Крім того, позивачем було виставлено відповідачу податкову вимогу №132 від 09.10.2012, згідно якої загальна сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями відповідача станом на 09.10.2012 складає 6716,90 грн. (а.с.14).

Вказану податкову вимогу було направлено рекомендованою поштою на адресу відповідача - 02091, місто Київ, вулиця Харківське Шосе, 186, "Е", квартира 107, однак поштове відправлення було повернуто з відміткою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" (а.с.14).

Відповідно до пояснень позивача від 02.03.2016 податкову вимогу №132 від 09.10.2012 та податкове повідомлення-рішення № від 27.04.2012 було направлено на адресу відповідача, що зазначена в свідоцтві про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи від 18.12.1997 (а.с.26).

Досліджуючи правомірність направлення податкової вимоги №132 від 09.10.2012 та податкового повідомлення-рішення № від 27.04.2012 за адресою відповідача - 02091, місто Київ, вулиця Харківське Шосе, 186 "Е", квартира 107 суд зазначає таке.

Відповідно до п. 58.2 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг (абз. 2 п. 58.3 ст. 58 ПК України).

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (абз. 2 п. 58.3 ст. 58 ПК України)

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків (абз. 2 п. 58.3 ст. 58 ПК України).

Відповідно до п. 3.8 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації №985 від 22.12.2010, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 №1440/18735 (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 3.10 вказаного Порядку якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Положеннями пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків в органі державної податкової служби. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Взяттю на облік або реєстрації в органах державної податкової служби підлягають всі платники податків (п. 63.2 ст. 63 ПК України).

З метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік в органах державної податкової служби за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку) (п. 63.3 ст. 63 ПК України).

Пунктом 63.5 статті 63 ПК України встановлено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються в органах державної податкової служби шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи в органах державної податкової служби згідно з цим Кодексом.

Документи, що подаються платниками податків для взяття на облік в органах державної податкової служби, перевіряються у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, і в разі виявлення помилок або подання недостовірних відомостей повертаються для виправлення. Платники податків, які не подали протягом 5 календарних днів, наступних за днем отримання повернутих документів, виправлених документів для взяття на облік в органах державної податкової служби або повторно подали такі документи з помилками, несуть відповідальність відповідно до закону (п. 63.9 ст. 63 ПК України.

Інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв'язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом (п. 63.12 ст. 63 ПК України).

Таким чином суд зазначає, що відповідач зобов'язаний стати на облік в органах державної податкової служби, в тому числі за неосновним місцем обліку, тобто за місцем розташування нерухомого майна - об'єкта оподаткування, який пов'язаний з оподаткуванням (неосновне місце обліку). А контролюючий орган в свою чергу повинен перевірити подані відповідачем документи на рахунок наявності помилок або подання недостовірних відомостей повертаються для виправлення та внести відповідні дані до інформаційних баз даних та використовувати інформацію щодо платника податків, що міститься в інформаційних базах даних, зокрема, щодо місця проживання такого платника податків.

Так, судом встановлено, що відповідач перебуває за неосновним місцем обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Києва - за місцезнаходженням земельної ділянки кадастровий номер №88:056:003 за адресою: м. Київ, вул. Лагерна, 40, літ "А", землі комерційного використання, яка є об'єктом оподаткування земельного податку з фізичних осіб.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець зареєстрований та проживає за адресою: 08112, Київська область, Києво-Святошинський район, село Дмитрівка, вулиця Дачна, будинок 12, що підтверджується копією паспорта відповідача, свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії В02 №396269 та витягом з ЄДР станом на 27.12.2011 Серії АЖ №277949 (а.с.99,101).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №755 від 15.05.2003 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (далі-Закон №755) Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 18 Закону №755 якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №755 зміни до установчих документів юридичної особи, а також зміна прізвища та/або імені, та/або по батькові (далі - імені) або місця проживання фізичної особи - підприємця підлягають обов'язковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону №755 заміна свідоцтва про державну реєстрацію проводиться у разі внесення змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, якщо ці зміни пов'язані із зміною імені та/або місця проживання фізичної особи підприємця.

Заміна свідоцтва про державну реєстрацію у зв'язку із внесенням змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, якщо ці зміни пов'язані із зміною імені та/або місця проживання фізичної особи - підприємця, здійснюється при проведенні державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу підприємця (ч. 8 ст. 18 Закону №755).

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 755 зміни до відомостей про фізичну особу - підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі, а саме зміни щодо імені фізичної особи або місця її проживання, набирають чинності з дня їх державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 45 Закону №755 державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу - підприємця здійснюється за процедурами, передбаченими статтею 43 цього Закону для проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

При цьому, положеннями ч. 5 ст. 43 Закону №755 встановлено, що державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації фізичної особи - підприємця зобов'язаний передати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру та відомості з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця для взяття фізичної особи - підприємця на облік.

Таким чином, суд зазначає, що зміна місця проживання фізичної особи-підприємця підлягає обов'язковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного державного реєстру, зокрема, відбувається заміна свідоцтва про державну реєстрацію та внесення відповідних змін до ЄДР, а інформація про зміну місця проживання фізичною особою-підприємцем не пізніше наступного робочого дня повинна бути передана до державної податкової служби.

Так, судом встановлено, що 03.08.2006 відповідачем змінено місце проживання у звязку з реєстрацією за адресою: Києво-Святошинський район, село Дмитрівка, вулиця Дачна, будинок №12, що підтверджується копією паспорту ОСОБА_1 серії СО 016577 (а.с.101).

На виконання вимог Закону №755 відповідачем було вжито відповідних заходів щодо проведення державної реєстрації зміни місця проживання фізичної особи-підприємця, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця Серії В02 №396269 (а.с.100).

Суд зазначає, що з вищевказаного свідоцтва вбачається, що державним реєстратором внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №2000449 про заміну свідоцтва, однак встановити коли саме такий запис було внесено зі свідоцтва не вбачається за можливе.

В той же час, в матеріалах справи наявний витяг з ЄДР Серії АЖ №277949 на ФОП ОСОБА_2 станом на 27.12.2011, в якому зазначено місце проживання відповідача 08112, Київська область, Києво-Святошинський район, село Дмитрівка, вулиця Дачна, будинок 12, відтак судом встановлено, що відомості про зміну місця проживання відповідача були внесені до ЄДР до прийняття податкового повідомлення-рішення № від 27.04.2012 і податкової вимоги №132 від 09.10.2012, оскільки вже станом на 27.12.2011 в ЄДР значилась саме вищевказана адреса реєстрації відповідача.

Крім того, суд зазначає, що державний реєстратор при проведенні вищевказаних реєстраційних дій щодо зміни місця проживання відповідача зобовязаний був повідомити державну податкову службу щодо внесення таких змін.

Суд звертає увагу й на те, що позивачем до позову надано інформаційну довідку про фінансово-майновий стан відповідача, з якої вбачається, що відповідач взятий на облік за основним місцем обліку 04.02.2005 в ДПІ у Києво-Святошинському районі, стан платника податків 17 (платник податків за неосновним місцем обліку), дата зміна стану платника податків 07.05.2012, адреса: 08112, Київська область, Києво-Святошинський район, село Дмитрівка, вулиця Дачна, будинок 12 (а.с.5).

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивач зобовязаний своєчасно вносити інформацію щодо зміни місця проживання відповідача до інформаційних баз даних податкової служби.

Отже, суд зазначає, що відповідач на момент винесення та направлення податкового повідомлення-рішення № від 27.04.2012 і податкової вимоги №132 від 09.10.2012 проживав за адресою: 08112, Київська область, Києво-Святошинський район, село Дмитрівка, вулиця Дачна, будинок 12 і саме ця адреса була зазначена в ЄДР.

В той же час, позивачем жодним чином не обґрунтовано правомірність своїх дій з надіслання відповідачу податкового повідомлення-рішення № від 27.04.2012 і податкової вимоги №132 від 09.10.2012 за адресою: 02091, місто Київ, вулиця Харківське Шосе, 186 "Е", квартира 107.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 27.04.2012 було надіслане відповідачу за адресою: 02091, місто Київ, вулиця Харківське Шосе, 186 "Е", квартира 107, тобто за адресою, яка не відповідає адресі реєстрації - відповідача, а також адресі, за якою фізична особа зареєстрована в Єдиному державному реєстрі як підприємець, а тому відповідне податкове повідомлення-рішення не вручено позивачеві через помилку, допущену контролюючим органом, отже таке податкове повідомлення-рішення є таким, що не вручено платнику податків відповідно до абзацу четвертому пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, а отже є неузгодженим.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення податкового боргу з земельного податку, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення № від 27.04.2012 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо способу захисту права на стягнення податкового боргу суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Крім того, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України).

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).

Відповідно до абз. 1 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд, вирішуючи питання про погашення за рахунок платника податків податкового боргу, яке здійснюється шляхом стягнення коштів з рахунків у банку або за рахунок готівки, приймає рішення про стягнення з боржника коштів в рахунок погашення податкового боргу.

Аналізуючи в сукупності вищевикладене та враховуючи підтвердження матеріалами справи наявності податкового боргу відповідача та дотримання податковим органом законодавчо встановленої процедури стягнення податкового, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, і відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання 08112, Київська область, Києво-Святошинський район, село Дмитрівка, вулиця Дачна, будинок 12) 202,50 грн. (двісті дві грн. 50 коп.) в рахунок погашення податкового боргу зі збору за спеціальне використання води.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.