Справа № 2а-3924/11/2670
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2011 року 15:07 № 2а-3924/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., при секретарі судового засідання Тимошенко К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Алюр-Профі»
до проУправління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Києва скасування рішення №3096/08 та вимоги від 23.02.2011р. №Ю-0095
за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алюр-Профі»(далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Києва (далі по тексту відповідач), в якому просить скасувати рішення без дати №3096/08 та вимогу від 23.02.2011р. №Ю-0095.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що п.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»№727/98 від 03.07.1998р. звільняє його, як субєкта малого підприємництва, від сплати збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Окрім того, вважає, що оскаржуване рішення оформлено з порушенням вимог Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.1997р. №1153, оскільки рішення №3096/08 не датоване.

Відповідач проти задоволення позову заперечив посилаючись на те, що згідно п.6 ч.2 ст. 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Іншими законами не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати, а тому дія положень Указу Президента №727/98 від 03.07.1998р. на дані правовідносини не розповсюджується.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 28 вересня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алюр-Профі»зареєстроване 31 січня 2007 року Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією, свідоцтво про державну реєстрацію від 01 лютого 2007 року №774309. Підприємство взято на облік до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м.Києва 01 лютого 2007 року за реєстраційним №03-10517.

Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Києва було проведено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюр-Профі»з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, інших платежів та надання достовірних відомостей до органів Пенсійного фонду за період з 01.03.2007р. по 31.12.2010р. За результатами перевірки складено ОСОБА_2 №57/02 від 08.02.2011р.

Перевіркою встановлено порушення вимог ч. 3 ст. 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»в результаті чого донараховано за період, що перевірявся, страхові внески в сумі 11 952,85грн. згідно відомості нарахування зарплати за цей період.

За результатами розгляду заяви ТОВ «Аллюр-Профі»щодо узгодження вимоги про сплату боргу від 10.02.2011р. №Ю-92 рішенням УПФ України в Дніпровському районі м.Києва від 23.02.2011р. №3096/08 вказана вимога частково скасована та направлена на адресу позивача нова вимога від 23.02.2011р. №Ю-0095 на суму 9959,35грн.

Порядок сплати страхових внесків субєктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування врегульовано Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»(Закон України №1058-IV від 09.07.2003р. (набрав законної сили з 01.01.2004р.).

Відповідно до статті 5 Закону України №1058-IV від 09.07.2003р. він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи такого страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених зазначеним Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення, сплати цих внесків і стягнення заборгованості за ними.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону України N 1058-IV установлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах цих підприємств, організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності й інших осіб, включаючи юридичних і фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону України N 1058-IV страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону належать до платників страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки й у повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону України N 1058-IV зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування і сплати таких внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України від 26 червня 1997 року N 400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", яким, як і Законом України №1058-IV від 09.07.2003р, не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати цього збору для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати. Між тим Закон України №1058-IV від 09.07.2003р. має вищу юридичну ніж Указ Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб?єктів малого підприємництва», який є підзаконним нормативним актом з питань оподаткування та був прийнятий раніше за часом, тому до спірних правовідносин має застосовуватися саме цей Закон.

Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не залежить від обраного платником податку способу оподаткування.

Згідно з вимогами пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України N 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить йому. Положення статті 6 зазначеного вище Указу Президента України про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, Закону суперечить і застосуванню не підлягає.

Статтею 19 Закону України N 1058-IV установлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, які включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати, інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України №1058-IV від 09.07.2003р. (в редакції, що діяла в період виникнення спірних правовідносин) страхові внески до солідарної системи у розмірі 33,2 % для роботодавців нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Базою для утримання страхових внесків у розмірі 2 % згідно з частиною другою статті 19 Закону та пунктом 4.4 статті 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" є суми доходу у вигляді заробітної плати, інших виплат та винагород, нарахованих (виплачених) платнику відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору, що включаються до складу загального оподаткованого доходу.

Враховуючи вищезазначене та положення статті 19 Закону України №1058-IV від 09.07.2003р., зазначені суб'єкти зобов'язані нараховувати на суми фактичних витрат на оплату праці працівників та допомоги з тимчасової непрацездатності страхові внески у розмірі 33,2 відсотки та сплачувати їх у встановлені строки та в повному обсязі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач декларував протягом 2008 - 2010 років у «Розрахунках сум страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті»внески із застрахованих осіб лише 2%. Проте, внески у розмірі 33,2% позивачем не нараховувались, оскільки він вважає, що дія Указу Президента №727/98 від 03.07.1998р звільняє його від їх сплати. При цьому, суд звертає увагу, що у квітні-червні 2009 року внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за найманих працівників в розмірі 33,2% на суму 1037,50грн. (колонка 2 карток особового рахунку позивача) були задекларовані, але шляхом подання в липні 2009 року уточнюючого розрахунку були виключені з нарахувань.

Таким чином, рішення пенсійного органу щодо сплати позивачем внесків до Пенсійного фонду України із суми оплати праці (грошового забезпечення) працівників в розмірі 33,2% є обґрунтованим. А посилання позивача на п. 6 Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998р., яким встановлено перелік податків та зборів (обовязкових платежів), які не сплачує субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не приймаються судом до уваги, як такі, що невірно тлумачать норми права.

Разом з тим, відповідно до п. 2 Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб?єктів малого підприємництва»відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

З метою уникнення надмірної сплати страхових внесків за найманих працівників платників єдиного та фіксованого податків, у звязку з одночасною дією Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998р, та Закону України №1058-IV від 09.07.2003р., сума коштів, що спрямовується до Пенсійного фонду у вигляді частини ставки єдиного або фіксованого податків, зараховується в рахунок сплати страхових внесків за відповідні періоди.

Таке зарахування здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі предявлених страхувальником копій платіжних документів про сплату згаданих податків. Таким чином, субєкти господарювання зобовязані нараховувати на суми фактичних витрат на оплату праці працівників та допомоги по тимчасовій непрацездатності страхові внески у розмірі 33,2 відсотка і сплачувати їх в установлені строки та в повному обсязі.

Зокрема, у листі Пенсійного фонду України від 08.11.2004 р. №10811/04 повідомлено, що картки особових рахунків громадян-підприємців, які сплачують єдиний та фіксований податок, доповнено графами стосовно сплати частини єдиного (фіксованого) податку та доплати до мінімального страхового внеску. При цьому до прийняття закону про встановлення фіксованого розміру страхового внеску графи 2 - 10, 12, 15 та 16 відповідних карток не заповнюються. Платежі громадян-підприємців, які здійснюють доплати до мінімального страхового внеску, відображаються у графі 14 відповідної картки особового рахунку, а частина сплаченого єдиного (фіксованого) податку громадян-підприємців за себе - у графі 13 відповідної картки. Враховуючи зазначене Пенсійний фонд зобов'язує головні управління здійснити рознесення відповідних сум у картки особових рахунків платників, починаючи з 01.01.2004 року.

А згідно листа Пенсійного фонду України від 21.12.2005 р. №16515/03-30 у разі, якщо платник, який обрав спрощену систему оподаткування, не здійснює витрат на оплату праці найманих працівників або не здійснює нарахування страхових внесків у розмірі 32,3% (до 31.03.2005 32%), то частина коштів від єдиного та фіксованого податків, що надходять до Пенсійного фонду, обліковується в окремих реєстрах по надходженню цих коштів і до картки особового рахунку платника податку в графу «зараховано внесків»не заноситься.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжних доручень №1 від 18.01.2008р., №27 від 19.05.2008р., №49 від 19.08.2008р., №56 від 19.09.2008р., №1 від 19.03.2009р., №7 від 20.05.2009р., №18 від 11.06.2009р., №40 від 16.07.2009р., №40 від 21.07.2009р.. №40 від 15.01.2010р., №15 від 20.05.2010р., №23 від 18.06.2010р., №30 від 19.07.2010р., №60 від 20.08.2010р., №66 від 20.09.2010р., №74 від 18.10.2010р., №80 від 18.11.2010р., №89 від 20.12.2010р., позивач сплачував єдиний податок за 2008-2010 роки всього в сумі 4 579,49грн. Відповідно, страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в той час, коли нараховувалась заробітна плата на працівників, становили 1 923,38грн. (42% відповідно до п. 2 Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998р.). Отже, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо правомірності невідображення відповідачем показників в картці особових рахунків позивача у разі відсутності операцій щодо нарахування фонду оплати праці за найманих працівників, а також у звязку з цим правомірності зарахування 42% з єдиного податку в сумі 1 923,38грн.

Таким чином, враховуючи те, що за період, що перевірявся, позивачу належить сплатити страхові внески в розмірі 12 672,90грн., а фактично сплачено страхових внесків у розмірі 2 713,55грн. (в тому числі платежі єдиного податку в розмірі 1 923,38грн.), суд приходить до висновку про те, що відповідач правильно визначив суму недоотриманих страхових внесків в розмірі 9 959,35грн.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

В частині тверджень позивача про те, що Рішення Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м.Києва про результати розгляду справи №3096/08 від 23.02.2011 року оформлене з порушенням Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 1997 року №1153 у звязку з тим, що примірник рішення, надісланий позивачу, не містить дату документу, суд приходить до наступного.

Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Києва до заперечень на позовну заяву надало аналогічний примірник Рішення про результати розгляду справи №3096/08, в якому наявні всі реквізити службових документів, й зокрема, дата документа, а саме 23.02.2011 року.

Крім того, порушення щодо недотримання вимог до реквізитів оспорюваного рішення саме по собі не може бути достатньою підставою для визнання недійсним зазначеного рішення за умови доведеності фактів порушення, а у даній справі, як вже було зазначено вище, має місце доведеність такого факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

В даному випадку суд не знаходить підстав для висновку про порушення відповідачем як суб'єктом владних повноважень вказаних принципів під час прийняття оскаржуваного рішення.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи представників сторін суд не вбачає в діях Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Києва порушень законодавства, а тому не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Алюр-Профі».

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Алюр-Профі»відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя В.П. Катющенко