Справа № 803/919/16
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року Справа № 803/919/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Сметані Т.В.,

за участю представника позивача Грома Б.М.,

представника відповідача Кузьменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» звернулося з адміністративним позовом до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №/915 від 01.02.2016 року та №/914, №/912/22, №/911/22, №/913 від 02.02.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 15.12.2015 року по 28.12.2015 року працівниками Володимир-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2015 на підставі направлень №430/22, №431/22, №207/17 від 15.12.2015 року та наказу №532 від 15.12.2015 року, проведено позапланову виїзну документальну перевірку державного підприємства «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Володимир-Волинське ЛМГ») з питань дотримання вимог податкового законодавства, в тому числі при взаємовідносинах з компанією «Zortex Business LLP» за період з 01.01.2014 року по 01.04.2014 року.

За результатами перевірки складено акт №5/22-00991516 від 14.01.2016 року, яким контролюючим органом встановлено порушення ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій із компанією «Zortex Business LLP», на підставі якого Володимир-Волинською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області 02.02.2016 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №/914, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань)» в розмірі 382689,00 грн., з яких 255126,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 127563,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; №/912/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо - економічної діяльності, невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» в розмірі 649386,04 грн.; №/911/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем «штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» в розмірі 1020,00 грн.; №/913, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» в розмірі 458103,00 грн., з яких 305402,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 152701,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 01.02.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачують податок агентам із доходів платника податку у вигляді заробітної плати» в розмірі 259875,00 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем було подано скаргу в адміністративному порядку, однак рішенням ГУ ДФС у Волинській області від 02.03.2016 року №1050/10/03-20-10-03-06 та рішенням ДФС України про результати розгляду повторної скарги від 06.05.2016 року №10252/6/99-99-11.02-01-15, оскаржувані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а скарги - без задоволення.

Позивач вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про нереальність господарських операцій з компанією-нерезидентом «Zortex Business LLP» (Великобританія) стосовно надання послуг неправомірними, оскільки сторони в повному обсязі виконали свої зобов'язання згідно контракту, що підтверджується відповідними первинними документами.

Також зазначає, що в акті перевірки №5/22-00991516 від 14.01.2016 року не міститься посилань на конкретні первинні бухгалтерські документи, аналіз яких міг би стати підставою для висновків про те, що позивачем не включено до складу доходів та не відображено у податкових деклараціях за відповідні податкові періоди безповоротну фінансову допомогу, не містить висновків про приховування ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» доходу, отриманого від реалізації товарно-матеріальних цінностей компанії «Zortex Business LLP». Також зазначає, що в акті не міститься жодних зауважень до первинної документації позивача, які б могли вказати на податкове порушення. Підставою для вказаних висновків є лише посилання на сайт Великобританії Companies House, за адресою http://wck2.companieshouse.gov.uk, де, на переконання контролюючого органу, зазначено, що контрагент позивача ліквідований з 15.07.2014 року (стан підприємства «dissolved»). Дані висновки здійснено без посилання на будь-які нормативно-правові акти чи первинні документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Інших документів та матеріалів, передбачених статтею 83 Податкового кодексу України, на підтвердження висновків фіскального органу про порушення підприємством вимог податкового законодавства в акті перевірки не зазначено. При надходженні коштів від компанії «Zortex Business LLP» позивачем відповідно до вимог Податкового кодексу України відображено дані кошти в декларації по податку на прибуток та відповідно сплачено з них податок на прибуток. Позивач вважає, що він на законних підставах сформував дохід підприємства, включивши до складу доходів надходження від покупця товару компанії «Zortex Business LLP» та оподаткував такий дохід. Стверджує, що у позивача не було жодних підстав вважати, що Компанія «Zortex Business LLP» може бути ліквідована, оскільки оплата за поставлену продукцію проведена вчасно, від банківських установ не надходило інформації про ліквідацію контрагента, на митниці жодних зауважень при розмитненні товару не було.

Крім того, позивач зазначає, що ними було порушено податкове законодавство в частині несплати суми узгодженого грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у строки, встановлені податковим законодавством для місячного податкового періоду, передбаченого статтею 126 Податкового кодексу України (далі - ПК України), однак, відповідачем, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення визначено розмір штрафних санкцій на підставі статті 127 ПК України, тобто, за не нарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб, що суперечить вимогам чинного законодавства.

З наведених підстав ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/914, №/912/22, №/911/22, №/913 від 02.02.2016 року та №/915 від 01.02.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових запереченнях заявлені позовні вимоги не визнав. Зазначив, що ДФС України отримано лист від Міністерства закордонних справ України про те, що фірму контрагента позивача ліквідовано 15.07.2014 року державним реєстратором Великобританії як недіючу. Оскільки компанію «Zortex Business LLP» виключено з реєстру компаній шляхом розпуску 15.07.2014, митні декларації про поставку їй товарно-матеріальних цінностей після вказаної дати містять недостовірні відомості, а отримані кошти від іншої компанії в цей період вважаються безповоротною фінансовою допомогою, відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для їх скасування немає, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що на підставі направлень №430/22, №431/22, №207/17 від 15.12.2015 року та наказу №532 від 15.12.2015 року, відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2015, в період з 15.12.2015 по 28.12.2015 Володимир-Волинською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку державного підприємства «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства, в тому числі при взаємовідносинах з компанією «Zortex Business LLP» за період з 01.01.2014 року по 01.04.2014 року.

За результатами перевірки складено акт №5/22-00991516 від 14.01.2016 року, яким контролюючим органом встановлено порушення ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій із компанією «Zortex Business LLP», зокрема:

1) пунктів 5, 7, 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290; підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 135.5.4, 135.5.15 пунктів 135.1, 135.5 статті 135, пункту 137.10 статті 137 ПК України, занижено доходи за 2014 рік на суму інших доходів (сум безповоротної фінансової допомоги) в загальній сумі 1696680,00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 305402,00 грн., в т.ч. за 2014 рік в сумі 305402,00 грн.;

2) пунктів 1, 2, 3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року №138, Закону України «Про управління об'єктами державної власності», пункту 153 статті 153 ПК України, в результаті чого встановлено заниження відрахування частини чистого прибутку на загальну суму 255126,00 грн., в т. ч. за 2014 рік в сумі 254002,00 грн. та за І квартал 2015 року в сумі 1124,00 грн.;

3) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 201.1, 201.4 статті 201 ПК України, в результаті чого завищено від'ємне значення податку на додану вартість в загальній сумі 589,00 грн., в тому числі за січень 2015 року в сумі 499,00 грн., за березень 2015 року в сумі 90,00 грн.;

4) підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПК України в частині несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб у І кварталі 2015 року в сумі 346500,00 грн., в результаті чого нараховано пеню у розмірі 51504,25 грн.; неперерахування податку на доходи фізичних осіб станом на 01.04.2015 в сумі 350317,39 грн.;

5) статті 1 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями;

6) статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і контролю» (із змінами і доповненнями)та пункту 2.7 «Положення про валютний контроль», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 №49 в частині порушення порядку декларування валютних цінностей, а саме: подання недостовірної інформації, що відображена в Деклараціях про валютні цінності, доходи та майно станом на 01.10.2014 року, 01.10.2015 року та 01.04.2015 року (а. с. 22-50).

На підставі акту перевірки №5/22-00991516 від 14.01.2016 року Володимир-Волинською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області були прийняті податкові повідомлення-рішення № від 01.02.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачують податок агентам із доходів платника податку у вигляді заробітної плати» в розмірі 259875,00 грн. та 02.02.2016 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №/914, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань)» в розмірі 382689,00 грн., з яких 255126,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 127563,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; №/912/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо - економічної діяльності, невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» в розмірі 649386,04 грн.; №/911/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем «штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» в розмірі 1020,00 грн.; №/913, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» в розмірі 458103,00 грн., з яких 305402,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 152701,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а. с. 17-21).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Державне підприємств «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» 06.10.1998 року зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Володимир-Волинської міської ради Волинської області, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО №393978 (а. с. 149).

Підприємство з 15.12.1998 року зареєстроване як платник податку на додану вартість, здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України від 30.10.2007 року №633 та входить до сфери управління Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства і підпорядковане Державному комітету лісового господарства України (а. с. 140-148).

Основним видом діяльності підприємства згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є лісозаготівлі (а. с. 148).

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарською діяльністю в розумінні пункту 14.1.36 статті 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із пунктом 15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 137.10 статті 137 цього ж Кодексу, суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Згідно із пунктом 138.2 статті 138 цього ж Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг (і охороною праці, тому право на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2014 року між ДП «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» (продавець) та фірмою «Zortex Business LLP», Великобританія (покупець) укладено контракт №ZB-BB-1 з наступними доповненнями №10 від 14.10.2014 року, №9 від 05.01.2014 року, №6 від 06.05.2014 року, №3 від 31.03.2014 року, №8 від 05.01.2014 року, №12 від 19.11.2014 року (а. с. 55-61).

Згідно з умовами даного контракту Продавець продає, а Покупець купує (відповідно до Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) пиловник сосновий (товар) в кількості 1300 м куб. По якості деревини пиловник сосновий повинен відповідним вимогам 2-го і 3-го сортів ГОСТ 9463-88, ГОСТ 2292-88, ГОСТ 2292-88.

Загальна сума контракту складає 25000,00 доларів США.

Платіж за поставлену партію товару (100% передоплата) здійснюється в доларах США шляхом банківського перерахунку на валютний рахунок Продавця. Всі витрати і збори щодо здійснення перерахунку валюти, пов'язані з виконанням даного контракту оплачуються продавцем.

Поставка товару здійснюється залізничним транспортом у напіввагонах. Відвантаження товару здійснюється продавцем на умовах СРТ-Одеса за відповідними реквізитами. Термін поставки - з 03.07.2014 року по 31.12.2014 року.

Відправка в порт здійснюється продавцем окремими вагонами або окремими партіями відповідних сортів, діаметрів і довжин з чітким маркуванням.

Зміни і доповнення до даного контракту дійсні тільки у тому випадку, якщо зафіксовані в письмовій формі і підписані сторонами. Після підписання контракту всі попередні переговори і переписка втрачають силу. Всі доповнення, які передані засобами факсимільного зв'язку дійсні при наявності одної оригінальної печатки.

Термін дії контракту - до 31.12.2014 року.

Приписами статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про міжнародне приватне право», цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи.

Згідно із частинами першою, другою статті 25 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

Відповідно до підпункту 14.1.122 пункту 14.1 статті 14 ПК України нерезиденти - це іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України.

Пунктом 103.4 статті 103 ПК України визначено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до статті 4 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993 року для цілей цієї конвенції термін «резидент однієї Договірної Держави» означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або будь-якого аналогічного критерію; цей термін, разом з тим, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи або приріст вартості майна з джерел у цій Державі.

Підпунктом (і) пункту 1 статті З цієї ж Конвенції визначено, що термін «компетентний орган» означає, у відношенні Сполученого Королівства, Управління внутрішніх доходів або його повноважного представника, і, у відношенні України, Міністерство фінансів України або його повноважного представника.

Згідно із пунктом 103.5 статті 103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 7 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі державної реєстрації юридичної особи, засновником (засновниками) якої є іноземна юридична особа, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається документ про підтвердження реєстрації іноземної особи в країні її місцезнаходження, зокрема витяг із торговельного, банківського або судового реєстру, який відповідає вимогам частини шостої статті 8 цього Закону.

Пунктом шостим статті 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документ про підтвердження реєстрації іноземної юридичної особи в країні її місцезнаходження повинен бути легалізований у встановленому порядку.

Як встановлено з матеріалів справи та пояснень представника відповідача в судовому засіданні, обставиною, на яку посилався контролюючий орган при прийнятті оскаржуваних повідомлень-рішень є ліквідація компанії «Zortex Business LLP» з 15.07.2014 року. Доказом цього, вважає лист Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 року № 630/17-200-490 «Щодо перевірки компанії «Zortex Business LLP», у якому вказано, що зазначену компанію ліквідовано 15.07.2014 року державним реєстром, оскільки компанія не була діюча, а також інформація з офіційного сайту Великобританії - companieshouse.gov.uk про ліквідацію зазначеної компанії з 15.07.2014 року.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на лист Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 року №630/17-200-490, як на безумовний доказ ліквідації компанії «Zortex Business LLP» є необґрунтованими з огляду на те, що згідно Протоколу зборів партнерів Компанії «Zortex Business LLP», встановлено, що 14.07.2014 року відбулась зміна реєстраційної адреси компанії в межах однієї країни - Об'єднане Королівство Великобританія з Англії WORLD TRADE CENTRE TOWER 42 25 OLD BROAD STREET LONDON England EC2N 1HQ United Kingdom на Шотландія: Suite 20 12 South Bridge Edinburg Scotland EH1 1DD United Kingdom, що свідчить про те, що компанія «Zortex Business LLP» ліквідована не була, а відбулась лише зміна реєстраційної адреси компанії в межах однієї країни (а. с. 79).

Крім того, факт реального постачання товару відповідно до контракту від 05.01.2014 року №ZB-BB-1 підтверджується належним чином оформленими первинними документами встановленої форми:

- копії рахунків-фактур №24 від 20.10.2014 року, №25 від 11.11.2014 року, №1 від 20.01.2015 року, №2 від 06.02.2015 року (а. с. 62, 64, 66, 68);

- копії вантажно-митних декларацій №205100000/2014/010186 від 22.10.2014 року, №205100000/2014/011380 від 12.11.2014 року, №205100000/2015/000199 від 21.01.2015 року, №205100000/2015/000464 від 06.02.2015 року (а. с. 63, 65, 67, 69);

- копії платіжних доручень (а. с. 80-109).

При цьому, як вбачається з вищевказаного акту перевірки, зауваження щодо первинних фінансово-господарських документів по взаємовідносинах ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» з вказаним вище нерезидентом, у контролюючого органу не було.

В свою чергу, суд вважає, що податковий орган формально підійшов до встановлення правомірності формування позивачем валових витрат, а викладені в акті перевірки висновки не ґрунтуються на дослідженні договору позивача із контрагентом «Zortex Business LLP» та відповідних первинних документів, а отже, висновки про заниження позивачем податку на прибуток ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджених жодними доказами.

Згідно з підпунктом 14.1.211 пункту 14.1 статті 14 ПК України ввезення товарів на митну територію України, вивезення товарів за межі митної території України - це сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку, відповідно до Митного кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що експорт (експорт товарів) - це продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у том числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України.

У відповідності до статті 82 Митного кодексу України (далі - МК України) експорт (остаточне вивезення) - це митний режим, відповідно до якого українські товари випускаються для вільного обігу за межами митної території України без зобов'язань щодо їх зворотного ввезення.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Приписами частини першої статті 248 МК України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію

Пунктом 206.4 статті 206 ПК України передбачено, що операції з вивезення товарів у митному режимі експорту оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 цього Кодексу.

Згідно абзацу «а» підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України, за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту. Абзацом «б» пункту 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема, дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог чинного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Із змісту наведеного слідує, що операції з поставки товару вважаються експортними, якщо вони відбуваються між українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземним суб'єктом господарської діяльності. При цьому, в цілях оподаткування за правилами, визначеними абзацом «б» пункту 187.1 статті 187 ПК України, має відбутися факт перетинання митного кордону України, яке має бути засвідчено належно оформленою митною вантажною декларацією.

Як вбачається з матеріалів справи, митна служба України без жодних заперечень здійснювала митне оформлення вантажів для компанії «Zortex Business LLP» як до, так і після 15.07.2014 року, що підтверджується належним чином оформленими митними деклараціями форми МД 2 із відмітками митного органу про оформлення митних декларацій та фактичне вивезення експортованих товарів за межі митної території України; цю компанію обслуговували іноземні банки.

Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів визнання недійсним контракту, укладеного між ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» та «Zortex Business LLP» нерезидентом відповідно до вимог статті 234 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене вище, помилковими є доводи контролюючого органу щодо наявності порушення з боку «Володимир-Волинське ЛМГ» у вигляді заниження доходу на суму безповоротної фінансової допомоги внаслідок фінансово-господарських правовідносин з вказаним вище нерезидентом у зв'язку із наступним.

Відповідно до пункту 14.1.56 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України передбачено, що, доходи, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.2 статті 135 ПК України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, приписів пункту 14.1.257 статті 14 ПК України та матеріалами наданими нами під час перевірки спростовуються доводи Володимир-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області стосовно заниження «Володимир-Волинське ЛМГ» доходу на суму безповоротної фінансової допомоги внаслідок фінансово-господарських правовідносин з вказаним вище нерезидентом, оскільки отримані кошти від вказаної вище компанії нерезидента сплачені «Володимир-Волинське ЛМГ» в якості оплати за поставку товару за умовами контракту.

Проаналізувавши подані позивачем первинні документи, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про ліквідацію «Zortex Business LLP» не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки позивачем належними та допустимими доказами доведений факт наявності податкової правосуб'єктності у позивача та його контрагента, господарської мети при наданні послуг, а під час судового розгляду був підтверджений рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Таким чином, відповідачем передчасно було кваліфіковано суму в розмірі 1696680,00 грн., як безповоротну фінансову допомогу відповідно до вимог підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а тому доводи контролюючого органу про заниження позивачем доходів за 2014 рік в сумі 305402,00 грн. є необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на заниження позивачем частини чистого прибутку (доходу) суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 13 пункту 2 статті 29 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456-VI, до доходів загального фонду Державного бюджету України належать: частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об'єднань, що вилучається до державного бюджету (у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.

Відповідно до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року №138, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до Закону України «Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів», державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств «Міжнародний державний центр «Артек» і «Український дитячий центр «Молода гвардія») до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі:

30 відсотків - державними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень;

15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Враховуючи ту обставину, що на визначення частини чистого прибутку мали безпосередній вплив висновки контролюючого органу щодо суми безповоротної фінансової допомоги за 2014 рік, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, про що зазначено вище, тому не може вважатись обґрунтованим і збільшення суми грошового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) в розмірі 3802689,00 грн.

Щодо встановлення Володимир-Волинською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області під час проведення перевірки порушення ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» строків повернення валютної виручки по взаєморозрахунках з контрагентом-нерезидентом в результаті чого нараховано пеню в розмірі 649386,04 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР (з наступними змінами та доповненнями) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на її валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку, продовжується у цій нормі, потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» відповідальність за порушення резидентами строків передбачених статтею 1 цього Закону у формі пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Оскільки, в судовому засіданні не підтверджено факт ліквідації компанії-нерезидента «Zortex Business LLP», таким чином, суд приходить до висновку, що усі платежі, які здійснені фірмою «Zortex Business LLP», Великобританія за поставлений товар відповідно до умов контракту №ZB-BB-1 від 05.01.2014 здійснено без порушення строків повернення валютної виручки.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що нараховані в результаті перевірки грошові зобов'язання є такими, що суперечать нормам діючого законодавства України, а тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 02.02.2016 року №/914, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань)» в розмірі 382689,00 грн., з яких 255126,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 127563,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; від 02.02.2016 року №/912/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньо - економічної діяльності, невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» в розмірі 649386,04 грн.; від 02.02.2016 року №/911/22, яким нараховано суму грошового зобов'язання за платежем «штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» в розмірі 1020,00 грн.; від 02.02.2016 року №/913, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» в розмірі 458103,00 грн., з яких 305402,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 152701,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями слід визнати протиправними та скасувати.

Разом з тим, судом встановлено, що 01.02.2016 року відповідачем було сформовано податкове повідомлення-рішення №/915, яким ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачують податок агентам із доходів платника податку у вигляді заробітної плати» в розмірі 259875,00 грн.

Слід зазначити, що позивач погоджується з доводами контролюючого органу щодо своєчасності перерахування платником податків до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб, що сплачують податок агентам із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, проте, вважає, що Володимир-Волинською ОДПІ неправомірно та безпідставно застосовано штрафні санкції, передбачені статтею 127 ПК України, якою відповідальність передбачено за не нарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб, у тому числі податковим агентом.

Щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення №/915 від 01.02.2016 року, то підпунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно пункту 54.2 статті 54 ПК України, грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом, тобто у строки, визначені статтею 168 ПК України.

Згідно з підпунктом 126.1 статті 126 ПК у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас пунктом 127.1 статті 127 ПК передбачено, що не нарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення статті 126 ПК щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК.

Статтею 127 ПК встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем допущено лише порушення податкового законодавства в частині несплати узгодженого грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у строки, встановлені податковим законодавством для місячного податкового періоду, що відповідає складу правопорушення, передбаченого статтею 126 ПК України.

Вказана обставини підтверджується матеріалами справи, зокрема, податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум отриманого з них податку за 1, 2 квартали 2015 року, квитанціями про їх прийняття, а також платіжним дорученням про сплату податку на доходи фізичних осіб (а. с. 82-108; 124-139).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії позивача, що полягають у несвоєчасній сплаті податку на доходи фізичних осіб (узгодженого податкового зобов'язання), не відповідають складу правопорушення, передбаченого статтею 127 ПК України, якою визначені штрафні санкції за неперерахування податку з доходів фізичних осіб.

За таких обставин, суд вважає безпідставним застосування Володимир-Волинською ОДПІ до ДП «Володимир-Волинське ЛМГ» штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового-повідомлення-рішення №/915 від 01.02.2016 року, а тому дане повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаг та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що для проведення документальної позапланової виїзної перевірки згідно підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України необхідно отримати постанову (ухвалу) слідчого. При цьому, до набрання законної сили відповідним рішенням суду, відповідно до пункту 86.9 статті 86 ПК України заборонено приймати податкові повідомлення-рішення у разі, якщо грошове зобов'язання розраховується органом податкової служби за результатами призначеної відповідно до кримінально - процесуального закону або закону про оперативно розшукову діяльність перевірки.

Вказана обставина не заслуговує на увагу з тих підстав, що пункт 86.9 статті 86 ПК України виключено з 01.09.2015 згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17.07.2015 №655-VIII, який набрав чинності 01.09.2015.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ГУ ДФС у Волинській області, як суб'єкт владних повноважень, всупереч положенням статті 71 КАС України, не довела правомірність винесення оскаржуваних повідомлень-рішень. При цьому, реальність господарських операцій доведена позивачем належними та допустимими доказами,

Суд звертає увагу, що будь-яких інших доводів стосовно нереальності спірних господарських операцій (наявність актів перевірок інших податкових органів, або наявність судових рішень про притягнення посадових осіб позивача або його контрагента до кримінальної відповідальності за фактом фіктивної діяльності) суду надано не було.

В матеріалах справи відсутні докази на предмет визнання недійсним в установленому порядку контракту №ZB-BB-1 від 05.01.2016 року та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних. Водночас, зібраними у справі доказами підтверджується реальність господарський операцій позивача, а відтак спростовуються висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Зазначені обставини в сукупності дозволяють суду дійти висновку про реальність господарської операції з огляду на наявність у позивача та його контрагента необхідної податкової правосуб'єктності для її здійснення, зв'язку між фактом постачання продукції (наданих послуг) та господарською діяльністю платника податків, встановлення під час судового розгляду факту подальшої реалізації товару.

За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

За правилами частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі

Як слідує з матеріалів справи, позивач згідно платіжного доручення від 03.06.2016 року №28 сплатив судовий збір у розмірі 26266,10 грн. (а. с. 2).

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, тому вказану суму необхідно присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Володимир-Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області.

Керуючись статтями 3,11,17,71,94,158,160,163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області №/915 від 01.02.2016 року та №/914, №/912/22, №/911/22, №/913 від 02.02.2016 року.

Присудити на користь Державного підприємства «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» за рахунок бюджетних асигнувань Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 26 266 (двадцять шість тисяч двісті шістдесят шість) гривень 10 (десять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 05 липня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський