Справа № 815/1604/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1604/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Щербан В.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Приватного підприємства АКС до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.03.2016р. №, №,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство АКС звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 16.03.2016р. №, №, посилаючись на відсутність порушень чинного податкового законодавства з боку Підприємства, на які наголошено податковим органом у ОСОБА_1 перевірки №000062/15-32-22-05/23875758 від 09.10.2015р., оскільки Приватним підприємством АКС не було допущено жодних порушень податкового законодавства, які б послугували підставою для встановлення заниження податку на прибуток, та податку на додану вартість.

Відповідач Державна податкова інспекція у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 22.04.2016р. вихід.№456/9/15-32-10-02-09), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 16.03.2016р. №, №, оскільки Приватним підприємством АКС занижено податок на прибуток, внаслідок чого порушено вимоги п.п.135.5.2, 135.5.4, 135.5.5 п.135.5 ст.135, п.135.2 ст.135, п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п.п.138.1.1 п.138.1, п.п.138.2, 138.4, п.п.138.8.1 п.138.8, п.п.138.10.4 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.1441. ст.144 Податкового кодексу України, та занижено податок на додану вартість, у звязку з чим порушено вимоги п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.п.200.1, 200.2 ст.200, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.п.199.1, 199.2, 199.4 ст.199 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що від позивача - Приватного підприємства АКС до суду надійшла заява (вхід.№16843/16 від 29.06.2016р.) про розгляд справи без участі позивача, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, у період з 21.08.2015р. по 02.10.2015р. згідно з п.п.77.1,77.2 ст.77. п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів підприємницької діяльності на ІІІ квартал 2015року, головним державним ревізором-інспектором відділу планування та інформаційного забезпечення управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_2 (направлення від 20.08.2015р. №251/15-54-22-01), головним державним ревізором-інспектором відділу планування та інформаційного забезпечення управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_1 (направлення від 20.08.2015р. №252/15-54-22-01), завідувачем сектору контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 (направлення від 21.08.2015р. №255/15-54-17-02), головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_4 (від 21.08.2015р. №256/15-54-17-01), головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок сумнівних операцій управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_5 (направлення від 20.08.2015р. №253/15-54-22-01), головним державним ревізором-інспектором відділу погашення заборгованостей ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_6 (направлення від 18.09.2015р. №284/15-54-23-00), проведено планову документальну перевірку Приватного підприємства "АКС" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012року по 31.12.2014року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012року по 31.12.2014року.

За наслідками вказаної перевірки Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області складено ОСОБА_1 №000062/15-32-22-05/23875758 від 09.10.2015р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «АКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012року по 31.12.2014року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012року по 31.12.2014року», у висновках якого наголошено, що Приватним підприємством "АКС" занижено податок на прибуток, внаслідок чого порушено вимоги п.п.135.5.2, 135.5.4, 135.5.5 п.135.5 ст.135, п.135.2 ст.135, п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п.п.138.1.1 п.138.1, п.п.138.2, 138.4, п.п.138.8.1 п.138.8, п.п.138.10.4 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.1441. ст.144 Податкового кодексу України, та занижено податок на додану вартість, у звязку з чим порушено вимоги п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.п.200.1, 200.2 ст.200, п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.п.199.1, 199.2, 199.4 ст.199 Податкового кодексу України.

На підставі складеного ОСОБА_1 перевірки №000062/15-32-22-05/23875758 від 09.10.2015р. Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області 30.10.2015р. винесено податкові повідомлення-рішення №, №.

Не погодившись з означеними податковими повідомленнями-рішеннями від 30.10.2015р. №, №, ПП «АКС» звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою (від 11.01.2016р. вхід.ДФС №383/6) про їх скасування, за результатами розгляду якої Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги №4883/6/99-99-10-01-01-25 від 03.03.2016р., яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 30.10.2015р. № в частині взаємовідносин із засновником ОСОБА_7, ТОВ «Уніплаза», ТОВ «Ерідан Сістем лтд» і у відповідній частині штрафні санкції, та податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 30.10.2015р. № в частині 522194,52грн., і у відповідній частині штрафні санкції, та рішення прийняте за розглядом первинної скарги у зазначеній частині, та скасовано зазначені податкові повідомлення-рішення, і рішення прийняте за розглядом первинної скарги в іншій частині, а скаргу задоволено частково.

Судом встановлено, що 16.03.2016р. згідно з п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, на підставі ОСОБА_1 перевірки №000062/15-32-22-05/23875758 від 09.10.2015р., рішення ДФС України №4883/6/99-99-10-01-01-25 від 03.03.2016р., ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення №, №.

Не погодившись із означеними податковими повідомленнями-рішеннями від 16.03.2016р. №, №, позивач Приватне підприємство АКС звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання їх протиправними та скасування.

Так, на думку суду, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 16.03.2016р. №, №, винесено контролюючим органом правомірно, та з урахуванням положень чинного податкового законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено в ОСОБА_1 перевірки №000062/15-32-22-05/23875758 від 09.10.2015р. згідно з даними бухгалтерського обліку по рах.3771 у ПП «АКС», по взаємовідносинах з контрагентом ОСОБА_7, рахується кредиторська заборгованість у сумі 130000грн., котра виникла відповідно до Договору фінансової допомоги від 02.12.2013р., згідно з умовами якого ОСОБА_7 передав у власність ПП «АКС» кошти у сумі 1070000грн. Пунктом 1.3 вказаного Договору визначено, що проценти не нараховуються, та не сплачуються. Строк повернення поворотної фінансової допомоги розпочинається з часу набрання чинності Договору та становить 12 календарних місяців. Станом на 01.01.2014р. заборгованість за договором від 01.12.2013р. у ПП «АКС» склала 1035795,89грн., за 2014рік ПП «АКС» на користь ОСОБА_7 повернуто грошових коштів на загальну суму 905795,89грн., у звязку з чим сума поворотної фінансової допомоги, яка залишилась неповернутою, склала 130000грн. (1035795,89грн. - 905795,89грн.).

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання позивача ПП «АКС» на те, що вказану суму поворотної фінансової допомоги у розмірі 130000грн. ПП «АКС» повернуто на користь ОСОБА_7, оскільки жодних доказів на підтвердження означеного позивачем суду не надано.

Також, під час проведення перевірки фахівцями контролюючого органу встановлено порушення ПП «АКС» вимог п.п.135.4.1 п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму доходів за 2014рік, та податкові зобов'язання по податку на додану вартість.

Так, у ході проведення перевірки посадовим особам ПП «АКС» надано запит від 08.09.2015р. щодо надання пояснень про невідповідність даних бухгалтерського обліку даним Балансу (Звіту про фінансовий стан), за результатами розгляду якого ПП «АКС» надано відповідь, у якій зазначено, що розбіжність виникла у зв'язку з арифметичною помилкою при формуванні Ф1 (Баланс) у ряд.1100, тобто сумування даних при формуванні Балансу однієї електронної бази та інших на суму різниці по рах.631, 281 у ряд.1615 Ф1 (Баланс), що свідчить про передачу ПП «АКС» товарів без подальшої їх компенсації, та без визначення доходів від такої передачі.

Крім того, у Декларації з податку на прибуток за 2014рік ПП «АКС» не включено до складу інших доходів вартість безоплатно отриманих послуг з оренди приміщень для здійснення господарської діяльності за період січень-квітень 2014року. По послугах оренди (суборенди) за період з 01.01.2014р. по 30.04.2015р. по приміщенням, які використовувались у господарській діяльності ПП «АКС», відсутні угоди оренди (суборенди) та ОСОБА_1 виконаних робіт. Вартість оренди даних приміщень відповідно до угод, діючих з 01.05.2014р., складає 620грн. за 1м.кв.

Під час проведення перевірки фахівцями контролюючого органу також встановлено, що ПП «АКС» занижено ряд.03 Декларацій «Інші доходи» показників за перевіряємий період за операціями з використання у власній господарській діяльності коштів, неповернутих фізичним особам та підприємцям за договорами суборенди, як суми фінансової допомоги.

Зокрема, станом на 31.12.2014р. по рах.Кт631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у ПП «АКС» існувала заборгованість за послуги суборенди нежитлових приміщень, отриманих від фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців на підставі договорів суборенди, за якими фізичні особи-підприємці передавали, а ПП «АКС» приймало у суборенду нежитлові приміщення у м.Одесі та м.Южному.

До того ж, фізичними особами-підприємцями надавалися в суборенду приміщення, які були орендовані у засновника ПП «АКС» - ОСОБА_7 та інших фізичних осіб - ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, про що свідчать ОСОБА_1 приймання-передачі, та використовувалися ПП «АКС» для здійснення господарської діяльності (мережі аптек) протягом 2014року, та проведені ПП «АКС» в бухгалтерському обліку проводкою Дт93 «Витрати на збут», Кт.685 «Розрахунки з іншими кредиторами» з посиланням на акти виконаних робіт (надання послуг суборенди), та в подальшому несплачені залишки заборгованості переведено проводкою з Дт 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» до Кт631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

Згідно з умовами укладених угод, орендна плата сплачується щомісячно готівкою через касу Суборендаря - ПП «АКС» до 21 числа поточного місяця у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, використання ПП «АКС» у господарській діяльності коштів не передбачає будь-яких компенсацій за їх користування, та враховуючи те, що фізичні особи-підприємці не є платниками податку на прибуток, дана операція є операцією з надання фінансової допомоги, а тому в ПП «АКС» утворилася кредиторська заборгованість перед фізичними особами-підприємцями за послуги суборенди. При цьому, означені кошти ПП «АКС» не виплачено фізичним особам та підприємцям за договорами суборенди, а використано Підприємством позивача у 2014році у власній господарський діяльності.

Також, судом встановлено, що між ПП «АКС» та ОСОБА_12, ОСОБА_13 укладено договори оренди транспортних засобів від 08.01.2014 №0114/3-АО, та від 01.09.2013р. №1/АГТ відповідно, згідно з умовами яких Орендодавці зобов'язуються передати Орендарю в тимчасове платне користування (операційну оренду) вантажні автомобілі, визначені у Договорах, а також зобов'язуються забезпечити своїми силами їх керування та технічну експлуатацію, а Орендар зобов'язується прийняти в тимчасове володіння та користування автомобілі під керуванням екіпажу (водія) Орендодавців і зобов'язується сплачувати орендодавцям орендну плату.

Між тим, за змістом ОСОБА_1 виконаних робіт підприємці ОСОБА_12, та ОСОБА_13 не передають ПП «АКС» транспортні засоби в користування, а надають власними силами транспортні послуги, а тому договори оренди транспортних засобів від 08.01.2014р. №0114/3-АО, та від 01.09.2013р. №1/АГТ з фізичними особами за своїм змістом є договорами надання транспортних послуг, факт виконання яких повинен підтверджуватися товарно-транспортними накладними, яких ані до перевірки, ані до матеріалів справи позивачем не надано.

27.04.2014р. між ПП «АКС» (Покупець) та ТОВ «Уніплаза» (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу товару №27/04/14-А, відповідно до п.п.1.1, 3.3 якого Продавець передає у власність Покупця, а Покупець приймає Кондиціонери і оплачує за нього визначену цим договором грошову суму. Розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі.

Також, судом з»ясовано, що між Приватним підприємством «АКС» (Замовник) та ТОВ «Ерідан Систем ЛТД» (Виконавець) укладено Договір про надання маркетингових послуг №04/14-А від 01.04.2014р., відповідно до п.п.1.1, 1.3, 1.4 якого Замовник доручає, а Виконавець зобовязується надати останньому послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, що цікавлять Замовника, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Територія, відносно якої проводяться маркетингові дослідження за цим Договором: аптеки мережі ПП «АКС» згідно додатку №2. Способи та методи проведення маркетингових досліджень Виконавцем за цим Договором є: надання послуг з передпродажної підготовки товару, що поставляється Замовником в його мережі аптек; дослідження кон'юнктуру ринку збуту; надання інформаційно-консультаційних послуг фармацевтам аптек мережі Замовника щодо Товару Замовником; забезпечення викладки Товару, на полицях аптек Замовника, згідно додатка №3; надання інформації про Товар покупцям аптек в мережі Замовника; надання комплексних послуг по аналізу закупівлі/реалізації Товару, в мережі аптек Замовника.

Згідно з п.п.2.1-2.3, 3.1-3.4 означеного Договору Виконавець самостійно організує роботу з надання маркетингових послуг за заявкою Замовника. Виконавець надає результати дослідження письмово. Моментом надання результатів дослідження є звіту та підписання ОСОБА_1 виконаних робіт. В ОСОБА_1 виконаних робіт зазначається роботи та послуги за певних номерів аптек з додатку №2. Замовник виплачує Виконавцю плату за виконання маркетингових досліджень (надання послуг) у розмірі згідно додатку №4 шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця. Вартість послуг може бути збільшена за погодженням сторін при підписанні ОСОБА_1 виконаних робіт залежно від обсягу виконаних робіт і наданих послуг. Плата за надані послуги перераховується Замовником протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання ОСОБА_1 виконаних робіт. Підставою для оплати є підписаний та скріплений печатками сторін ОСОБА_1 виконаних робіт.

Згідно з п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку з числа резидентів, у тому числі є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України у розділі «Податок на прибуток підприємств» об'єктом оподаткування, серед іншого, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п.п.138.1, 138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п.135.1, 135.2 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.п.139.1.3, 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010року №2755-VI податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.4 ст.201 означеного Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з приписами п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Зокрема, статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 означеного Закону України бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Тобто, законодавчо визначено, що первинним документом, який засвідчує факт здійснення господарської операції є, серед іншого, акт здачі-приймання робіт (надання послуг), який відповідно повинен містити усі необхідні реквізити, передбачені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також інші документи, які б підтверджували фактичне здійснення господарської операції.

Зокрема, статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. №88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.п.2.15, 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам, а відтак, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Таким чином, із системного аналізу вищеокреслених законодавчих положень вбачається, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти приймання передачі товарів (робіт, послуг), тощо), мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Також, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції.

За відсутністю факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів (робіт, послуг) однією стороною, та їх отримання іншою стороною, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарської діяльності.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Відтак, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, за відсутності факту придбання товарів (робіт, послуг) або в разі, якщо придбані товари (роботи, послуги) не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів чи сплати грошових коштів. До того ж, наявність цивільно-правового договору також не є безумовним свідченням правомірності та реальності вчинення платником податку господарської операції навіть у тому разі, якщо такий договір не визнано недійсним у судовому порядку.

Так, в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011р. касаційною інстанцією наголошено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому, приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Між тим, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що вищеокреслені фінансово-господарські операції, які за твердженням позивача, мали місце, не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного придбання та виконання послуг. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, водночас наявність у матеріалах справи частини документів не є безумовним доказом того, що відбулося реальне постачання товару (надання послуг), а наявність податкових накладних, не є єдиною умовою формування податкового кредиту. При цьому, будь-які документи, складені на підтвердження факту здійснення окремої господарської операції, набувають статусу документа за своїм суттєвим навантаженням лише у разі фактичності здійснення господарської операції, з приводу якої складається відповідний документ, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011р. №1936/11/13-11 сама собою наявність окремих документів не є підставою для висновків про реальність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю не мали місце. Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Недоведеність наявності зазначених чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування витрат та податкового кредиту з ПДВ, а відповідно покупця - права на формування податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників певних операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкових вигод.

При цьому, надані позивачем матеріали, та наведені у позовній заяві доводи, жодним чином не спростовують встановлені судом факти, викладені податковим органом у ОСОБА_1 перевірки висновки, та не доводять протилежне.

Окрім того, судом з»ясовано, що у висновках наявного у матеріалах справи ОСОБА_1 ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 02.06.2014р. №1538/26-55-22-08/38749066 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Уніплаза» щодо підтвердження господарських відносин за період діяльності з 01.04.2014р. по 30.04.2014р.», встановлено відсутність обєктів оподаткування, які підпадають під визначення ст.22, ст.185, п.п.198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, по операціях з придбання товару (робіт, послуг) у підприємств-постачальників, та операціях з продажу даних товарів (робіт, послуг) підприємствам-покупцям за період з 01.04.2014р. по 30.04.2014р., оскільки у ТОВ «Уніплаза» відсутні складські приміщення, автомобільний чи інший транспорт, устаткування, необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності, відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності, а тому ТОВ «Уніплаза» здійснює діяльність, спрямовану здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вимоги третім особам, зокрема, ПП «АКС».

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо правомірності та ґрунтовності донарахування Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області позивачу спірних сум податку на додану вартість, та податку на прибуток.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства АКС до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.03.2016р. №, №, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже задоволенню не підлягають.

У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства АКС до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.03.2016р. №, №, відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.