Справа № 815/358/16
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/358/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м.Одеса

16год.45хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивачка просить суд визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Одеської області №3563к від 16.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури м. Южне Одеської області з 18.12.2015 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури; поновити ОСОБА_1 на посаді з 19.12.2015 року, стягнути з прокуратури Одеської області на користь позивачки середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 18.12.2015 року по час поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що наказом прокуратури Одеської області від 16.12.2015 №3563к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури м. Южне Одеської області з 18 грудня 2015 року, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Позивачка вважає вказаний наказ протиправним та зазначає, що відповідачем не дотримано норми трудового законодавства, що регулюють порядок звільнення за скороченням штатів, встановлюють додаткові гарантії для працівника; та положення Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру». У спірному наказі є посилання на ст. 44 КЗпП України щодо проведення з ОСОБА_1 розрахунку, втім, взагалі, не зазначено норму КЗпП України, на підставі якої останню було звільнено з роботи.

Окрім того, позивачка вважає, що фактичного скорочення штату відносно її посади не відбулося, так як, новостворена Комінтернівська місцева прокуратура фактично отримала всі повноваження, загальні засади діяльності, завдання та функції, основні напрямки діяльності, які мала прокуратура м. Южне, тобто на думку позивачки, фактично відбулося об'єднання 4 прокуратур (прокуратур Комінтернівського, Березівського, Миколаївського районів та прокуратури м. Южне) і неможливо вважати, що такі зміни призвели до скорочення саме посади, яку займала ОСОБА_1, оскільки у новоутвореній прокуратурі - Комінтернівській місцевій прокуратурі Одеської області така посада також існує.

Позивачка вказує, що в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України під час попередження про заплановане вивільнення їй не було запропоновано іншу посаду за її трудовою функцією, при цьому на час її звільнення були вакансії в місцевих прокуратурах області та безпосередньо в апараті прокуратури області, та не враховано її переважне право на залишення на роботі, що передбачено ст. 42 КЗпП України.

Крім того, позивачка є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Так, в період з 30.08.2013 по 29.08.2014 вона працювала та проживала в м.Дебальцево Донецької області, відповідно до наказу прокурора Донецької області під час проведення антитерористичної операції (бойових дій) на території м. Дебальцевого 29.08.2014 її було переведено до прокуратури м. Слов'янська Донецької області, після чого за згодою Генеральної прокуратури переведено до органів прокуратури Одеської області. На теперішній час позивачка зареєстрована у м. Южне Одеської області, іншого житла на території України та родичів, у яких би вона могла проживати не має. ОСОБА_1 наголошує, що вона має стаж роботи в органах прокуратури понад 5 років, за час роботи дисциплінарних стягнень не мала, неодноразово заохочувалась прокурорами Донецької та Одеської областей. Таким чином, на її думку відповідачем не додержано вимоги ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, згідно з якою при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

На думку ОСОБА_1, наказ прокурора Одеської області №3563к від 16.12.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури м. Южне Одеської області є протиправним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на посаді прокурора прокуратури м. Южне Одеської області з 19.12.2015 року.

30.06.2016 року від позивачки за вх. №ЕП/1802/16 до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, крім того в означеній заяві позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд її позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури м. Южне Одеської області відповідно до вимог Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», з дотриманням норм трудового законодавства України. Так, відповідно до п. 5-1 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Згідно рейтингового списку щодо осіб, які претендували на зайняття адміністративних посад в Комінтернівській місцевій прокуратурі, підсумковий бал ОСОБА_1 за результатами проходження перших двох етапів конкурсу складає 72.3 бали та у рейтинговому списку на зайняття наведених адміністративних посад в цій прокуратурі позивачка посіла 26 місце.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 23.09.2015 №87ш, до структури штатного розпису прокуратури Одеської області внесено зміни, а саме ліквідовано штатні розписи прокуратур міст, районів, районних у містах та міжрайонних прокуратур Одеської області та затверджено штатні розписи місцевих прокуратур Одеської області. Отже, з 15.12.2015 припинили функціонування міські, районні, міжрайонні та районні у містах прокуратури та утворено нові місцеві прокуратури, в зв'язку з цим, наказом Генерального прокурора України з 15.12.2015 року виключено штатні розписи цих прокуратур та створено нові штатні розписи вже місцевих прокуратур прокуратури Одеської області, зокрема, в штатному розписі Комінтернівської місцевої прокуратури створено 36 одиниць, з яких прокурорів прокуратури - 22.

Отже, позивачка не увійшла до необхідної кількості претендентів на зайняття адміністративних посад в Комінтернівській місцевій прокуратурі згідно штатного розпису, встановленого наказом № 87ш у цій прокуратурі (наказом передбачено одну посаду керівника прокуратури, одну посаду - першого заступника керівника прокуратури та 2 посади заступника керівника цієї прокуратури).

Водночас, відповідно до рейтингового списку осіб, які проходили тестування на зайняття посади прокурора в Комінтернівській місцевій прокуратурі, ОСОБА_1 зайняла 24 місце у рейтинговому списку та набрала 72.3 бали.

Таким чином, позивачка також не увійшла до необхідної кількості прокурорів, посади яких встановлено наказом № 87ш, через те, що штатним розписом згідно цього наказу, передбачено лише 22 посади прокурора в Комінтернівській місцевій прокуратурі.

Отже, враховуючи, що призначення осіб на посади здійснюється керівником регіональної прокуратури на підставі рейтингового списку за підсумковим балом кандидатів від вищого до нижчого та штатний розпис Комінтернівської місцевої прокуратури, ОСОБА_1 не було призначено на посаду прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури.

Законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УІІ (зі змінами), який набрав чинності частково з 15.07.2015.

На думку відповідача, ОСОБА_1 помилково застосовує до цих правовідносин та вбачає порушення відповідачем пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України під час її звільнення, оскільки підстави звільнення прокурора в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури чітко передбачено Законом № 1697-VІІ, який в даному випадку є спеціальним.

Також твердження ОСОБА_1 про те, що їй прокуратурою області не запропоновано іншу роботу є безпідставними, оскільки наявних вакантних посад не пропонувалось у зв'язку з їх відсутністю через скорочення чисельності працівників органів прокуратури та ліквідацію органу прокуратури, крім того, відповідно до пункту 5-1 Перехідних положень, прокурорами місцевих прокуратур призначаються, зокрема, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Водночас, позивачка помилково вважає, що в органах прокуратури відбулася реорганізація Комінтернівської прокуратури шляхом об'єднання чотирьох, оскільки перелічені позивачкою прокуратури ліквідовано, утворено Комінтернівську місцеву прокуратуру та затверджено новий штатний розпис.

Таким чином, на думку відповідача, наказ заступника Генерального прокурора України - прокурора Одеської області від 16.12.2015 № 3563к прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про прокуратуру», та скасуванню він не підлягає.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу прокурора Одеської області № 2463к від 15.10.2014 була призначена на посаду прокурора прокуратури м. Южне Одеської області.

Наказом в.о. прокурора Одеської області від 16.12.2015 №3563к юриста 1 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури м. Южне з 18 грудня 2015 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»). Відділу фінансування та бухгалтерського обліку провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні враховуючи вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.. 44 КЗпП України. Підстава: накази Генерального прокурора України від 23.09.2015 №87ш, попередження про звільнення від 25.09.2015.

Не погоджуючись з наказом від 16.12.2015 №3563к позивачка звернулася з даним позовом до суду в якому просила скасувати спірний наказ та стягнути на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності органів прокуратури України, статус прокурорів, система та структура органів прокуратури України, в т.ч. порядок зайняття посади прокурора та звільнення з цієї посади, визначається Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697 (далі - Закон № 1697-VII).

Цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім:

пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

статей 21, 28 - 38, 42, 44 - 50, 62 - 63, 65 - 79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2016 року;

статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року (п. 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 1697-VII).

Відповідно до ст. 7 Закону № 1697-VII систему прокуратури України становлять:1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Згідно ст. 10 Закону № 1697-VII, у системі прокуратури України діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя.

У структурі регіональної прокуратури утворюються підрозділи управління та відділи.

Відповідно до п. 5-1 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур визначаються Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 № 98(далі - Порядок № 98). Згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Верховної ради України в розділі «Законодавство України», наказ Генерального прокурора України №98 від 20.07.2015 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 липня 2015 р. за № 928/27373. Аналогічні відомості щодо реєстрації вказаного наказу в Мін'юсті містяться також в інформаційно-правовій системі «Ліга-Закон».

Відповідно до п. 1.2. Порядку № 98, на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур (п. 1.3. Порядку №98).

Пункт 1.4. Порядку №98 визначає, що прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Згідно п. 4.1. Порядку №98 основними етапами відбору кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури є: прийом документів; тестування на знання законодавчої бази (професійний тест); тестування на загальні здібності; формування рейтингу кандидатів.

Відповідно до п. 5.2. Порядку № 98, працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Максимальна кількість балів, яку може набрати кандидат за результатами проходження двох тестувань, - 200, які враховуються рівними частинами (50 % - тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) та 50 % - тестування на загальні здібності) (п. 3.15. Порядку №98).

Згідно п. 9.1. Порядку № 98, рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.

Пункт 9.5. Порядку № 98 визначає, що керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Судом встановлено, що у зв'язку з набранням чинності 15.07.2015 Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VI, наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 №87ш внесені зміни до структури та штатного розпису прокуратури Одеської області щодо припинення діяльності шляхом реорганізації міських, районних і міжрайонних прокуратур та утворення з 15.12.2015 десяти місцевих прокуратур: Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, Ізмаїльської місцевої прокуратури, Іллічівської місцевої прокуратури, Котовської місцевої прокуратури, Комінтернівської місцевої прокуратури, Роздільнянської місцевої прокуратури, Одеської місцевої прокуратури №1, Одеської місцевої прокуратури №2, Одеської місцевої прокуратури №3, Одеської місцевої прокуратури №4..

Згідно наказу Генерального прокурора України від 23.09.2015 №87ш, встановлено у штатному розписі Комінтернівської місцевої прокуратури 36 одиниць, у тому числі 22 - прокурорів прокуратури.

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України та п. 5-1 Перехідних положень Закону №1697-VI, 25 вересня 2015 року позивачку попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»); у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року.

24 липня 2015 року ОСОБА_1 до робочої групи Одеського регіонального центру подано заяви на зайняття адміністративної посади - заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури та на зайняття посади прокурору цієї ж прокуратури.

Згідно рейтингового списку Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 зайняла 26 місце, набравши у підсумку 72,3 бали. Результати тестування позивачем не оскаржувалися.

Отже, позивачка не увійшла до необхідної кількості претендентів на зайняття адміністративних посад в Комінтернівській місцевій прокуратурі згідно штатного розпису, встановленого наказом № 87ш у цій прокуратурі (наказом передбачено одну посаду керівника прокуратури, одну посаду - першого заступника керівника прокуратури та 2 посади заступника керівника цієї прокуратури).

Водночас, відповідно до рейтингового списку осіб, які проходили тестування на зайняття посади прокурора в Комінтернівській місцевій прокуратурі, ОСОБА_1 зайняла 24 місце у рейтинговому списку та набрала 72.3 бали.

Таким чином, позивач також не увійшла до необхідної кількості прокурорів, посади яких встановлено наказом № 87ш, оскільки штатним розписом згідно цього наказу, передбачено лише 22 посади прокурора в Комінтернівській місцевій прокуратурі.

Вирішуючи спір, з огляду на аргументацію позивача, суд зазначає, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом було встановлено, що порядок призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур з числа прокурорів, які на день набрання чинності Законом № 1697-VII працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, визначений спеціальним законом - п. 5-1 Перехідних положень Закону № 1697-VII. Зокрема, такий прийом на роботу можливий за умови успішного проходження ними тестування.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15, постанові Вищого адміністративного суду України від 16.07.2015 К/800/10543/15 (№2а-5582/08), ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.07.2015 К/9991/39504/11, ін.

За вказаних обставин, суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що її звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства (КЗпП України), що регулюють порядок звільнення за скороченням штатів, встановлюють додаткові гарантії для працівника.

Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, особливості проходження публічної служби в прокуратурі України та статусу прокурорів визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про прокуратуру".

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Тобто, як вже зазначалося судом, особливості проходження публічної служби позивачки врегульовуються спеціальним законодавством, положення яких мають пріоритет у застосуванні перед загальними нормами трудового законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що трудове законодавство може бути застосовано, а відповідні гарантії працівника при звільненні, які передбачені Кодексом законів про працю України, можуть бути забезпечені лише в тому обсязі, який передбачений нормами спеціального законодавства, які є пріоритетними.

Суд вважає за необхідне зауважити, що з 15 липня 2015 року втратили чинність положення ч.1 ст.46-2 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-XII «Про прокуратуру», якими було передбачено звільнення прокурорів з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Натомість, статтею 16 Закону України №1697-VII визначенні гарантії незалежності прокурорів, зокрема у п.1 ч.1 цієї статті передбачено, що незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

При цьому слід зазначити, що із набуттям чинності новим Законом України "Про прокуратуру" запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів місцевої прокуратури, основою якої є якісне оновлення керівного та кадрового складу. Такі підходи реалізовуються у тому, що добір кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим ч. 1 та 5 ст. 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог Закону. Також передбачено, що прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування (п. п. "в" підпункту 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України №1697-VII).

Зазначеними положеннями встановлений безальтернативний порядок призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур, а саме виключно на конкурсних засадах за результатами кваліфікаційного іспиту та передбачено, що прокурори працюючі на день набрання чинності цим Законом у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, можуть бути призначені на посади у новоутворені місцеві прокуратури виключно за умови успішного проходження ними тестування.

За наведеними підставами суд вважає необґрунтованим посилання позивачки на приписи Кодексу законів про працю України, оскільки, правовідносини, що виникають при звільненні публічного службовця у зв'язку зі скороченням штатів юридичної особи, за наявності спеціального законодавства, регулюються останнім.

Враховуючи неуспішне проходження позивачкою тестування на заміщення посад прокурорів у Комінтернівській місцевій прокуратурі, посилання ОСОБА_1 на те, що вона має переважне право щодо залишення на роботі не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки положеннями Закону №1697-VII, який в даному випадку є пріоритетним над нормами трудового законодавства, не передбачено жодних пільг чи переваг особі, яка не пройшла конкурсний відбір в новоутворену прокуратуру, незалежно від будь-яких інших обставин.

Порядком проведення тестування та чотирирівневого конкурсу на заняття посад в місцевих прокуратурах передбачено, що при проведенні тестування всі кандидати знаходяться в рівних умовах і правах, без надання будь-яких переваг. Обмеження у конкурсі передбачено лише для певної категорії осіб - п.1.6 Порядку.

Тому, за переконанням суду, надання будь-яких пільг чи переваг особі, яка не пройшла за встановленим законом порядком призначення на посаду у місцеву прокуратуру, виходячи лише із її соціального статусу, призведе до порушення встановлених ст. 16 Закону №1697-VII гарантій незалежності прокурорів та нівелює принципи, на яких базується формування нової прокуратури України, що є неприпустимим.

Суд погоджується з доводами відповідача, викладеними в листі від 28.12.2015 року №11-5099вих-15, стосовно того, що чинним законодавством України статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичних операцій та населених пунктів, розташованих ліній зіткнення не надає будь-яких додаткових пільг та переваг під час реорганізації та скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, та не приймає до уваги посилання позивачки на означені обставини як підставу для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 5-1 Перехідних положень Закону №1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону: прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Згідноз абз. 3 п. 1 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону №1697-VII, статті 28 - 38, цього Закону (в т.ч. ст. 31 Закону) набирають чинності 15 квітня 2016 року. Тобто, до 15.04.2016 працюючі прокурори міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур призначаються прокурорами місцевих прокуратур за результатами успішного тестування, порядок якого визначаються наказом Генерального прокурора.

Відтак, суд приходить до висновку, що наказ прокуратури Одеської області № 3563к від 16.12.2015 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» прийнятий правомірно, у межах наданих повноважень, та у спосіб, передбачений законодавством України, а тому в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу в.о. прокурора Одеської області № 3563к від 16.12.2015 про звільнення позивачки необхідно відмовити. Посилання позивачки на п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України не спростовує правомірності її звільнення в порядку та на підставах, передбачених Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру».

Стосовно доводів позивачки про те, що відповідач не запропонував їй посади, які були вакантними на момент звільнення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 1.2 Порядку проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 20 липня 2015 року №98, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 липня 2015 року за №928/27373 на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктом 1.4 Порядку №98 визначено, що прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працюють у міських, районних, міжрайонних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

При цьому заміщення вакантних посад провідних спеціалістів місцевих прокуратур має відбуватись через відкриту конкурсну процедуру відбору, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.1994 №423 «Про деякі питання застосування статей 4,15 і 27 Закону України «Про державну службу», яка не передбачає переведення особи з прокурорської посади на посаду спеціаліста.

Таким чином, позивачка згідно з умовами Порядку №98 могла претендувати тільки на посаду прокурора у Комінтернівській місцевій прокуратурі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність наказу відповідача №3563кк від 16.12.2015 року, а отже в задоволенні позовних вимог слід ОСОБА_1 слід відмовити.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем виконано свій процесуальний обов'язок та доведено, що в процедурі звільнення ОСОБА_1 на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» не допущено порушень вимог ст.49-2 цього Кодексу та відповідач прийняв оскаржуваний наказ на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст.ст.128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Аракелян