Справа № СК-876/1/14
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Київ справа № СК-876/1/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

секретар судового засідання: Гулова О.І.,

за участю представника позивача: Бойко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційній інстанції адміністративну справу

за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління капітального будівництва Львівської міської ради, про примусове відчуження у комунальну власність об'єкта нерухомого майна, провадження в якій відкрито

за апеляційною скаргою Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління капітального будівництва Львівської міської ради, про примусове відчуження у комунальну власність об'єкта нерухомого майна.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на земельній ділянці комунальній власності по АДРЕСА_1, на якій запроектований майданчик відпочинку, знаходиться цегляна будівля громадянина ОСОБА_2, позначена на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв м.

Будівництво майданчика відпочинку за вказаною адресою має важливе значення для територіальної громади м. Львова, рішення про будівництво майданчика відпочинку було прийнято за результатами розгляду звернення директора СЗШ № 73, однак без припинення права власності відповідача на об'єкт нерухомого майна - цегляну будівлю, позначену на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв.м. на АДРЕСА_1, виконання робіт по будівництву дитячого майданчика є неможливим.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

примусово відчужити у комунальну власність Львівської міської ради з мотивів суспільної необхідності - для будівництва майданчика відпочинку на АДРЕСА_1 об'єкт нерухомого майна - цегляну будівлю, позначену на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв.м. на АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 за викупною ціною 189240,00 гривень;

знести об'єкт нерухомого майна - цегляну будівлю, позначену на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв.м. на АДРЕСА_1, що підлягає примусовому відчуженню з мотивів суспільної необхідності - для будівництва майданчика відпочинку;

зобов'язати ОСОБА_2 звільнити належну йому цегляну будівлю, позначену на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв.м. на АДРЕСА_1, протягом 15 днів з дня набрання постановою суду законної сили.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 14 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовив повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суд від 14 квітня 2016 року, та постановити нову, якою позов задовольнити повністю.

ОСОБА_2 у своїх запереченнях на апеляційну просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на її необґрунтованість.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що об'єкт нерухомого майна - цегляна будівля, позначена на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв.м. на АДРЕСА_1, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 не підлягає примусовому відчуженню у комунальну власність з мотивів суспільної необхідності, оскільки позивачем не доведено належними та обґрунтованими доказами існування такої суспільної необхідності.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки суду першої інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на земельній ділянці комунальній власності по АДРЕСА_1, на якій запроектований майданчик відпочинку, знаходиться цегляна будівля громадянина ОСОБА_2, позначена на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв м.

Для проведення оцінки цегляної будівлі ОСОБА_2, що підлягає викупу для суспільних потреб - будівництва майданчика відпочинку, функції замовника на проведення такої оцінки надано управлінню капітального будівництва згідно із рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01 березня 2013 року № 129 «Про надання управлінню капітального будівництва функцій замовника на проведення оцінки об'єкта нерухомого майна на АДРЕСА_1, що підлягає викупу для суспільних потреб».

Суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» було проведено незалежну оцінку майна ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із наданим ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» висновком про вартість майна: ринкова вартість майна станом на 25 жовтня 2013 року становить (без ПДВ) 157700 гривень; податок на додану вартість становить: 31540 гривень; ринкова вартість майна з урахуванням податку на додану вартість становить: 189240,00 гривень.

26 грудня 2013 року Львівська міська рада, з метою будівництва майданчика відпочинку, враховуючи рішення виконавчого комітету від 01 березня 2013 № 129 «Про надання управлінню капітального будівництва функцій замовника на проведення оцінки об'єкта нерухомого майна на АДРЕСА_1, що підлягає викупу для суспільних потреб», керуючись Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про відчуження земельних ділянок та інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», прийняла ухвалу № 2949 «Про викуп у гр. ОСОБА_2 для суспільних потреб об'єкта нерухомого майна - цегляної будівлі, позначеної на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв. м. на АДРЕСА_1».

Пунктом 1 цієї ухвали прийнято рішення викупити у громадянина ОСОБА_2 для суспільних потреб об'єкт нерухомого майна - цегляну будівлю, позначену на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв. м. на АДРЕСА_1 за ціною, визначеною Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради».

Пунктом 2 ухвали управління капітального будівництва зобов'язано у п'ятиденний термін з часу прийняття цієї ухвали повідомити громадянина ОСОБА_2 про викуп для суспільних потреб об'єкта нерухомого майна - цегляної будівлі, позначеної на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв. м на АДРЕСА_1 за ціною, визначеною Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради».

Згідно пункту 3.1. вказаної ухвали міської ради у тримісячний термін з часу повідомлення громадянина ОСОБА_2 про викуп для суспільних потреб об'єкта нерухомого майна управління капітального будівництва зобов'язано укласти з громадянином ОСОБА_2 договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна - цегляної будівлі, позначеної на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв. м на АДРЕСА_1 за ціною, визначеною Львівським комунальним підприємством «Агенція ресурсів Львівської міської ради».

Управління капітального будівництва Львівської міської ради рекомендованим листом (з повідомленням про вручення) від 28 січня 2014 року повідомило громадянина ОСОБА_2 про викуп для суспільних потреб об'єкта нерухомого майна на АДРЕСА_1.

Цей лист був отриманий відповідачем 31 січня 2014 року. На вказане звернення управління капітального будівництва Львівської міської ради ніякої відповіді не отримало.

Львівська міська рада керувалася при вирішенні даного питання Законом України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» (далі - Закон № 1559-VI).

Однак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що норми даного Закону чітко вказують на те, що вимоги Львівської міської ради в даному випадку є неправомірними, та такими що не підлягають до задоволення.

Так, відповідно до вищенаведеного Закону, поняття викупу земельних ділянок та інших об'єктів нерухомого майна для суспільних потреб та їх примусово відчуження з мотивів суспільної необхідності не є тотожними. Різними за своєю правовою природою є, відповідно, поняття суспільної необхідності та суспільної потреби.

Згідно із статтею 1 Закону № 1559-VI викуп земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна для суспільних потреб - передача земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, за їх згодою у державну чи комунальну власність для задоволення суспільних потреб шляхом укладення договору купівлі-продажу чи іншого правочину у порядку, встановленому законом;

викупна ціна - вартість земельної ділянки (її частини), житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень, що на ній розміщені, з урахуванням збитків, завданих власнику внаслідок викупу земельної ділянки, у тому числі збитків, що будуть завдані власнику у зв'язку з достроковим припиненням його зобов'язань перед третіми особами, зокрема упущена вигода;

відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, для суспільних потреб або з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об'єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, за плату в державну чи комунальну власність шляхом їх викупу чи примусового відчуження для потреб держави, територіальної громади, суспільства в цілому;

примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об'єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду;

суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку;

суспільна потреба - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади потреба у земельних ділянках, у тому числі тих, на яких розміщені об'єкти нерухомого майна, викуп яких здійснюється в порядку, встановленому законом..

Статтею 4 цього Закону також визначено, що примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом.

Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності здійснюються як виняток з дотриманням вимог екологічної безпеки, із забезпеченням подальшого раціонального використання земельних ділянок, у разі якщо об'єкти, визначені у статтях 8 і 9 цього Закону, можна розмістити виключно на земельних ділянках, що відчужуються, або якщо розміщення таких об'єктів на інших земельних ділянках безпосередньо завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки відповідній територіальній громаді, суспільству або державі в цілому.

Відповідно до вимог статті 9 Закон № 1559-VI, сільські, селищні, міські ради, Київська і Севастопольська міські ради в межах території здійснення їх повноважень приймають рішення про викуп земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, у порядку, визначеному цим Законом, для таких суспільних потреб:

будівництво, капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об'єктів та об'єктів транспортної і енергетичної інфраструктури, пов'язаних з обслуговуванням відповідно територіальної громади села, селища, міста (доріг, мостів, естакад, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв'язку, аеропортів, нафтових та газових терміналів, електростанцій), та об'єктів, необхідних для їх експлуатації;

розташування об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення;

створення міських парків, будівництво дошкільних навчальних закладів, майданчиків відпочинку, стадіонів та кладовищ.

Разом з тим статтею 15 цього Закону чітко визначено підстави для примусового відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності, а саме:

у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об'єктів для суспільних потреб зазначені об'єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення:

об'єктів національної безпеки і оборони;

лінійних об'єктів та об'єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об'єктів, необхідних для їх експлуатації;

об'єктів, пов'язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення;

об'єктів природно-заповідного фонду;

кладовищ.

З наведеного вбачається, що цей перелік с вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а також що він не містить такої підстави для примусового відчуження, як будівництво майданчика відпочинку.

Для будівництва майданчиків відпочинку можливий лише викуп земельної ділянки або об'єкта нерухомості, що відбувається винятково за наявності згоди власника цього об'єкта нерухомого майна та лише за наявності суспільної потреби (а не суспільної необхідності). Такої згоди відповідачем надано не було.

Примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, допускається, як виняток, з мотивів суспільної необхідності лише в разі, якщо будівництво зазначених у частині першій цієї статті об'єктів передбачається здійснити із застосуванням оптимального варіанта з урахуванням економічних, технологічних, соціальних, екологічних та інших чинників.

Таким чином, позивач безпідставно ототожнює поняття суспільної потреби і суспільної необхідності, а також викупу об'єкту нерухомого майна та його примусового відчуження.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 12 Закон № 1559-VI Викуп земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, може здійснюватися лише за згодою їх власників.

У разі досягнення згоди щодо викупу земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, сторони укладають договір купівлі-продажу (іншого правочину, що передбачає передачу права власності).

У разі якщо протягом одного року з дня прийняття рішення про викуп земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, для суспільних потреб (крім випадків, коли допускається примусове відчуження цих об'єктів з мотивів суспільної необхідності) договір купівлі-продажу (іншого правочину, що передбачає передачу права власності) з власником земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, не укладений, таке рішення втрачає чинність.

У разі втрати чинності рішенням про викуп земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з підстав, які допускають примусове відчуження цих об'єктів з мотивів суспільної необхідності, прийняття рішення про викуп таких об'єктів з цих же підстав допускається не раніше ніж через два роки.

Ухвала Львівської міської ради «Про викуп у гр. ОСОБА_2 для суспільних потреб об'єкта нерухомого майна - цегляної будівлі, позначеної на плані літерою А-1, загальною площею 197,5 кв. м. на АДРЕСА_1» була прийнята 23 грудня 2013 року, а отже на день постановлення рішення як судом першої так і судом апеляційної інстанції втратила чинність, оскільки

згоди на викуп земельної ділянки відповідачем надано не було, договір купівлі-продажу чи будь-який інший правочин що передбачає передачу права власності також не укладалися.

Отже, позивачем не було доведено наявність суспільної потреби у розміщенні майданчику відпочинку саме на земельній ділянці, де розташовано об'єкт нерухомого майна, що знаходиться у власності відповідача і що непорушне право приватної власності відповідача у цьому випадку виправдано повинно зазнати обмеження.

Втручання Львівської міської ради в право власності в даному випадку жодним чином не переслідує суспільний інтерес, оскільки жодних доказів існування такого суспільного інтересу позивачем надано не було. Також позивач не надав жодних доказів того, що поряд з спірним об'єктом нерухомості відсутні земельні ділянки, на яких можна було б розмістити майданчик відпочинку, не позбавляючи відповідача його власності.

Крім того, згідно з даними Публічної кадастрової карти України, дані якої є відкритими для загального доступу, поблизу спірного об'єкту наявна значна кількість території, яка належить громаді м. Львова і яка може бути використана для створення відпочинкового майданчика без позбавлення ОСОБА_2 його права власності на спірний об'єкт нерухомості.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 1831, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді М.О. Сорока

Т.А. Чумаченко