Справа № 826/5203/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2016 року № 826/5203/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України про:

- визнання протиправною бездіяльності Генеральної прокуратури України, яка полягає у невирішенні та не розгляді по суті шістнадцятої вимоги заяви від 27 січня 2016 року;

- визнання рішення (лист, тощо) Генеральної прокуратури України від 7 лютого 2016 року №05/3-140.50-10 таким, що не містить вирішення по суті шістнадцятої вимоги заяви від 27 січня 2016 року - протиправним;

- зобов'язати Генеральну прокуратуру України розглянути та вирішити по суті шістнадцяту вимогу заяви ОСОБА_1 від 27 січня 2016 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Конституцію України, Закон України "Про звернення громадян" та зазначає, що відповідач в своєму рішенні від 07.02.2016 № 05/3-140.50-10 жодним чином не вирішив по суті шістнадцяту вимогу заяви ОСОБА_1 від 27 січня 2016 року.

Представником відповідача 30.05.2016 через канцелярію суду подані заперечення по суті заявлених позовних вимог, в яких відповідач зазначає, що Генеральною прокуратурою України належним чином розглянуто звернення ОСОБА_1 та вжито заходів до своєчасного інформування позивача про результати його розгляду. Наголошував на тому, що відповідачем роз'яснено його право на ознайомлення із матеріалами справи наглядового провадження за його зверненням.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою від 27 січня 2016 року.

У відповідь на вказану заяву, відповідачем надано відповідь, яку викладено у листі від 7 лютого 2016 року №05/3-140.50-10

Позивач вважає, що таке рішення відповідача не містить вирішення по суті шістнадцятої вимоги його заяви від 27 січня 2016 року, що свідчить про протиправність такого рішення. Зокрема, відповідач не надав відповіді на наступні питання: чи брати документи (пенсійне, картку киянина) та які саме; форму одягу; чи можна брати з собою супроводжуючих осіб, та скільки саме; чи можна брати з собою та проносити в приміщення Генеральної прокуратури України лікарські засоби, такі як: валідол-валокардін, бинт-гипс, носилки, інвалідне крісло, пристрій штучного дихання.

Незгода позивача з протиправним рішенням відповідача та необхідність в зобов'язанні відповідача повторно розглянути шістнадцяту вимогу заяви ОСОБА_1 від 27 січня 2016 року, обумовили позивача звернутись до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Порядок розгляду і вирішення звернень в органах прокуратури України регламентовано Законами України "Про звернення громадян", "Про прокуратуру", "Про доступ до публічної інформації", Інструкцією про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Генеральній прокуратурі України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 10.05.2011 № 53, Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 №9гн (далі по тексту - Інструкція № 9гн).

Згідно з ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян».

Згідно з ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (надалі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненням громадян, згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 393/96-ВР слід розуміти викладені в письмовій формі або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

За приписами ст. 16 Закону № 393/96-ВР, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Згідно з ст. 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

В статті 19 Закону № 393/96-ВР визначені обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Так, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у невирішенні та не розгляді по суті шістнадцятої вимоги заяви від 27 січня 2016 року та визнати рішення (лист, тощо) Генеральної прокуратури України від 17 лютого 2016 року №05/3-140.50-10 таким, що не містить вирішення по суті шістнадцятої вимоги заяви від 27 січня 2016 року - протиправним.

Як вбачається з скарги від 27 січня 2016 року, в шістнадцятому пункті позивач просив повідомити йому порядок (процедуру) ознайомлення з матеріалами перевірки скарги від 27 січня 2016 року, а саме: чи брати документи (пенсійне, картку киянина) та які саме; форму одягу; чи можна брати з собою супроводжуючих осіб, та скільки саме; чи можна брати з собою та проносити в приміщення Генеральної прокуратури України лікарські засоби, такі як: валідол-валокардін, бинт-гипс, носилки, інвалідне крісло, пристрій штучного дихання.

Листом Генеральної прокуратури України від 17 лютого 2016 року №05/3-140.50-10 позивачу зокрема повідомлено, що ознайомитись з матеріалами перевірки останній може у зручний для нього час у приміщенні Генеральної прокуратури України по вул. Б.Грінченка, 3-Б у м. Києві. Також повідомлено номер телефону для узгодження часу ознайомлення.

З аналізу відповіді Генеральної прокуратури України від 17 лютого 2016 року №05/3-140.50-10 суд прийшов до висновку, що відповідач надав позивачу відповідь щодо можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Окрім зазначеного, суд наголошує, що Законами України "Про звернення громадян", "Про прокуратуру", "Про доступ до публічної інформації", Інструкцією про порядок забезпечення доступу до публічної інформації у Генеральній прокуратурі України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 10.05.2011 № 53, Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011 №9гн, не передбачено роз'яснення порядку (процедури) ознайомлення з матеріалами перевірки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача при розгляді заяви від 27 січня 2016 року порушення прав позивача, які б підлягали судовому захисту, з огляду на що позовні вимоги визнаються судом необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до приписів пункту десятого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.С. Мазур