Справа № П/811/232/16
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2016 рокусправа № П/811/232/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі № П/811/232/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням змін до позову (а.с.60-63), просив визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області по невиплаті в установлені строки вихідної допомоги, стягнути з УМВС України в Кіровоградській області заборгованість по невиплаченій вихідній допомозі у сумі 11220,00 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 19765,04 грн., компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а також зобов'язати УМВС України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 19765,04 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 11220грн. Вказану допомогу було нараховано управлінням Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, проте не виплачено, у зв'язку з недостатнім фінансуванням. На думку позивача, така обставина не є підставою для затримки у виплаті грошової вихідної допомоги, у зв'язку з чим просить стягнути її в судовому порядку. Крім того, враховуючи, що остаточний розрахунок на день звільнення не проведено, у відповідності до ст.117 КЗпП України, позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку - по день його фактичного проведення.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Кіровоградській області по невиплаті ОСОБА_1 у встановлені строки вихідної допомоги, стягнуто з УМВС України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій вихідній допомозі в сумі 11220,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 19765,04 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, УМВС України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що УМВС України в Кіровоградській області не вчинено протиправної бездіяльності щодо позивача, оскільки позивач перебував у трудових відносинах з Управлінням державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, яке, хоча і входить до структури Управління МВС, але є самостійним відокремленим структурним підрозділом УМВС, із самостійним балансом та реєстраційними рахунками в органах Державної казначейської служби України та має індивідуальну відповідальність за свої зобов'язання. Проте, судом першої інстанції у задоволенні клопотання про залучення співвідповідача було безпідставно відмовлено. Також зазначає, що судом не взято до уваги факт відсутності належного фінансування УДАІ УМВС України в Кіровоградській області, у штаті якого перебував позивач, та гарантування виплати відповідних коштів після надходження фінансування. Так, згідно платіжного доручення №60 від 11.04.2016 року, УДАІ перерахувало ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунки колишніх працівників заборгованість з виплати вихідної допомоги. Згідно Додатку до вказаного платіжного доручення - Реєстру перерахувань на особисті вклади по УДАІ за квітень 2016 року, ОСОБА_1 перераховано суму у розмірі 11051,70 грн. Крім того, на думку заявника апеляційної скарги, судом застосовано невірну схему розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки позивач отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 року залучено до участі у справі як другого відповідача Ліквідаційну комісію управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області.

21.06.2016 року від Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області надійшли письмові пояснення, згідно яких, підтримуються доводи заявника апеляційної скарги, що управління ДАІ є самостійною юридичною особою, а Ліквідаційна комісія, яка діє на даний час, уповноважена проводити нарахування і виплату вихідної допомоги при звільненні колишнім працівникам ДАІ УМВС. Така допомога позивачу була виплачена у розмірі 11051,70грн. (за вирахуванням 1,5% військового збору згідно Податкового кодексу України), що підтверджується платіжним дорученням.

Також, Ліквідаційна комісія зазначає про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку, оскільки вважає, що одноразова грошова допомога при звільненні не є грошовим забезпеченням працівника міліції, а також не могла бути проведена в день звільнення через процедуру її нарахування. Разом з тим зазначає, що терміни виплати одноразової грошової допомоги при звільненні взагалі не передбачені жодними нормами спеціального законодавства, що регулює виплати особам, які перебувають у трудових відносинах з органами внутрішніх справ, що виключає факт несвоєчасної виплати коштів позивачу.

У судове засідання, сторони, які належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 10 лютого 2006 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та наказом УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 року №383 о/с «По особовому складу» був звільнений з 6 листопада 2015 року за п. 64 "з" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС у запас Збройних Сил (а.с.6, 7) з посади інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту роти ДПС ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області, звання - прапорщик міліції.

Згідно вказаного Наказу від 06.11.2015 року № 383 о/с, вислуга років на день звільнення позивача в календарному обчисленні складала 10 років 08 місяці 07 днів.

ОСОБА_1 нарахована вихідна допомога при звільненні у розмірі 11220грн., проте не виплачена, у зв'язку з недостатнім фінансуванням, що підтверджується Довідкою УДАІ УМВС України в Кіровоградській області від 17.02.2016 року №10/13 (а.с.10) та листом від 21.03.2016р. №10/29 (а.с.27).

Вважаючи, що недостатнє фінансування не є підставою для невиплати одноразової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом про її стягнення. Враховуючи, що внаслідок несплати грошової допомоги виникла затримка остаточного розрахунку при звільненні, позивач просить стягнути і середній заробіток за час такої затримки на підставі ст.117 КЗпП України.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що УМВС України в Кіровоградській області не виконало вимоги статті 116 КЗпП України в частині своєчасного (в день звільнення) здійснення остаточного розрахунку та виплати вихідної допомоги при звільненні позивача, що дає підстави для застосування ст.117 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за весь час затримки, який розраховано із застосуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

З такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитися з наступних підстав.

По-перше, суд першої інстанції вирішуючи клопотання про залучення в якості співвідповідача управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, дійшов помилкового висновку, що початок процедури ліквідації даного органу виключає можливість його участі у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, прапорщик міліції ОСОБА_1 обіймав посаду інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту роти ДПС ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області.

Відповідно до п.1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС 31.12.2007 за №499, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, органом, який здійснював грошове забезпечення позивача є управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області.

Відповідно до п.9 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997р., Департамент Державтоінспекції МВС, управління (відділи) Державтоінспекції головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м.Києві та Севастополі, Центр безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем є самостійними юридичними особами, мають рахунки в установах Державного казначейства, печатки із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Таким чином, заслуговують на увагу доводи заявника апеляційної скарги, що управління ДАІ УМВС в Кіровоградській області, хоча і входить до структури Управління МВС в кіровоградській області та є самостійним відокремленим структурним підрозділом УМВС, проте має статус окремої самостійної юридичної особи публічного права та має власні реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби, а також несе індивідуальну відповідальність за свої зобов'язання.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», Управління МВС України в Кіровоградській області та всі його структурні підрозділи постановлено ліквідувати як юридичну особу публічного права, а Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області - створити.

На виконання ч.3 ст.105 ЦК України, видано наказ МВС України від 30.11.2015 №1532 «Про ліквідацію Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України, Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС, управлінь Державної автомобільної інспекції ГУМВС, УМВС України в Автономній Республіці Крим, областях».

В подальшому УДАІ Управління МВС України в Кіровоградській області видало наказ №290 від 01.12.2015 "Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України в Кіровоградській області", яким затверджено голову та членів ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в області та розпочата процедура ліквідації.

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області перебуває в стані припинення.

На даний час діє Ліквідаційна комісія управління ДАІ УМВС в області, яка уповноважена проводити нарахування та виплату вихідної допомоги при звільненні колишнім працівникам ДАІ.

На цій обставині наполягає відповідач в апеляційній скарзі та підтримується безпосередньо Ліквідаційною комісією управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області у своїх поясненнях.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що органом, відповідальним за виплату одноразової допомоги при звільненні є саме Ліквідаційна комісія управління ДАІ УМВС в Кіровоградській області, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про наявність/відсутність підстав для стягнення нарахованої, але не виплаченої грошової допомоги при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.90 № 565-XII, в редакції, чинній на час звільнення позивача, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114) особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Порядок нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регламентовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини другої статті 15 цього Закону, в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічно врегульовано виплату такої допомоги Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 04.07.2014 року N638 (п.37.1) та Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року N393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (п.10).

Спору щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, а так само і спору про її розмір, в межах розгляду даної справи, не існує.

Натомість, управлінням ДАІ УМВС в Кіровоградській області, у порушення вказаних норм чинного законодавства, станом на час звернення до суду з позовом, не було виплачено ОСОБА_1 одноразову допомогу при звільненні у розмірі визначеному законодавством, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в частині наявності підстав для її стягнення в судовому порядку станом на час їх пред'явлення.

При цьому, доводи відповідачів щодо неможливості здійснення остаточних розрахунків з ОСОБА_1 через відсутність відповідних асигнувань та неможливості використання бюджетних коштів не за їх фактичним призначенням, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (висновки Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Проте, враховуючи, що судом першої інстанції невірно було визначено орган, відповідальний за виплату такої допомоги, судом апеляційної інстанції враховуються докази, надані під час апеляційного провадження.

Так, до суду апеляційної інстанції надано платіжне доручення №60 від 11.04.2016 року, відповідно до якого УДАІ перерахувало ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунки колишніх працівників заборгованість з виплати вихідної допомоги. Згідно Додатку до вказаного платіжного доручення - Реєстру перерахувань на особисті вклади по УДАІ за квітень 2016 року, ОСОБА_1 перераховано суму у розмірі 11051,70 грн.

Вказана сума є відмінною від нарахованої, у зв'язку з відрахуванням податковим агентом (УДАІ УМВС в Кіровоградській області) військового збору, який відповідно до Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» складає 1,5 % від об'єкта оподаткування, що склали 168,30 грн.

Вказане свідчить про фактичне виконання управлінням ДАІ УМВС України в Кіровоградській області своїх зобов'язань станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, у зв'язку з чим, підстави для задоволення позову в частині стягнення одноразової допомоги при звільненні - відсутні.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

Доводи позивача в цій частині зводяться до того, що на його думку, спірна допомога повинна була бути виплаченою в день звільнення, як це передбачено ст.116 КЗпП України. Натомість, затримка остаточного розрахунку за ст.117 КЗпП України, є підставою для стягнення середнього заробітку за час такої затримки по день фактичного розрахунку.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача, слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою Наказом МВС 31.12.2007 №499 (далі - Інструкція №499) визначено, що до додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ включаються: підвищення посадового окладу за особливі умови служби, пов'язані з підвищеним ризиком для життя; надбавка за кваліфікаційну категорію медичним працівникам з числа начальницького складу; надбавка за особливості проходження служби в приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, в ізоляторах тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб, у спецприймальниках для тримання осіб, підданих адміністративному арешту; надбавка за роз'їзний характер роботи (замість добових); доплата за особливі умови служби; доплата за службу в нічний час; надбавка за кваліфікаційну категорію; підвищення посадового окладу за результатами чергової екзаменаційної сесії; надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі.

Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, тобто не є складовою грошового забезпечення, яке отримував позивач під час проходження служби, а є окремою державною соціальною підтримкою.

При цьому, строки виплати грошового забезпечення Інструкцією №499 врегульовані - до дня виключення зі списків особового складу (п.1.18), а строки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні спеціальним законодавством - ні.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору

Тобто вказаними нормами права передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто заробітної плати. Натомість, в даному випадку позивач отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату, і доводів щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні в частині виплат належних сум грошового забезпечення, адміністративний позов не містить.

В свою чергу, гарантії своєчасності проведення виплати грошової допомоги при звільненні спеціальним законодавством не передбачені, так само як і диспозиція ст.117 КЗпП України містить вказівку на застосування її положень виключно у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Проте строки виплати позивачу одноразової допомоги при звільненні є відмінними від тих, що встановлені ст. 116 КЗпП України та нею не регулюються.

Отже, вказані норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового законодавства.

Трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, про що також зазначено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 № 13.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що в силу ст.202 КАС України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Керуючись ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі № П/811/232/16 скасувати та прийняти нову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов