Справа № 826/17741/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2016 року письмове провадження № 826/17741/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування вимоги-повідомлення та рішення

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою в якій просить визнати протиправною та частково скасувати податкову вимогу-повідомлення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 08.07.2015 №1929-23 в частині включення з 14.06.2015 року будь-якого майна платника податків ОСОБА_1, яке перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, в податкову заставу та про термінову сплату податкового боргу, а також визнати протиправним та скасувати Рішення керівника ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з податковою вимогою контролюючого органу в частині включення майна платника податків у податкову заставу та рішення керівника ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу він не погоджується, оскільки вважає, що вони винесені передчасно з огляду на те, що Позивач оскаржує Постанову Вищого адміністративного суду України від 22 липня 2015р та постанову апеляційного і місцевого адміністративних судів у справі № 826/7222/15 за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу Відповідача від 19.09.2014р. № 1222-п «Про проведення позапланової документальної виїзної перевірки» та визнання протиправними дій відповідача, пов'язаних з проведенням позапланової документальної невиїзної перевірки позивача на підставі такого наказу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Вимоги ухвали суду від 04.09.2015 року щодо надання копій оскаржуваних рішень не виконав, письмових заперечень проти позову не надав.

З урахуванням вимог ч.6 ст.128 КАС України, суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів, проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. Та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 08.10.2014 р. № 7447/26-51 17-01/НОМЕР_1.

Перевіркою було встановлено порушення п. 2.1. - п. 44.1., п. 44.3. ПК України, СГД документи до перевірки надано не в повному обсязі,

-п. 2.2. - п. 176.1., 177.1., 177.2., п. 177.4. ПК України СГД занижено оподатковуваний дохід в 2011 р. на суму 181 554,66 грн., в 2012 - на суму 181 771,92 грн.,в 2013 - на суму 2928192,93 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у сумі 397357,22 грн.;

по п.2.4. - п. 187.1., п. 198.6. ПК України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з ПДВ на 661 815,92 грн.;

по п. 2.7. - відповідно до п. З ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», при перевірці виявлено відхилення доходу, на який нараховується ЄСВ, в результаті чого донараховано ЄСВ 34,7 % за 2011 - 2013 р. - 200 966,53 грн.

На підставі акту перевірки було винесено податкові повідомлення - рішення від 12.11.2014 р. № та , вимога про сплату боргу від 12.11.2014 року № Ф- та рішення від 12.11.2014 року № про застосування штрафних санкцій.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, вимогою про сплату боргу та рішенням про застосування штрафних фінансових санкцій, діями податкового органу щодо проведення позапланової виїзної перевірки, позивач звернувся до суду про їх оскарження.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2015 року по справі № 826/7222/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.06.2015 року в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу про проведення позапланової перевірки, визнання протиправними дій відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 липня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у задоволенні заяв фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та його представника про перегляд зазначеної ухвали касаційного суду з підстав, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 237 КАС, відмовлено.

Верховний Суд України зазначив, що у справі, яка розглядається, суд касаційної інстанції фактично погодився із висновками судів попередніх інстанцій, що як наказ про призначення перевірки, так і дії податкового органу з проведення такої перевірки вичерпали свою правову дію і не є такими, що порушують права позивача, а отже, належним способом захисту в цьому випадку могло б бути оскарження рішень (дій), прийнятих (вчинених) на підставі висновків акта такої перевірки. При цьому суди встановили, що за наслідками цієї перевірки податковий орган виніс податкові повідомлення-рішення, які за результатом розгляду окружним адміністративним судом міста Києва справи № 826/473/15 скасовані не були. Це рішення набрало законної сили.

Так, судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2015 року по справі № 826/473/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 року в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 12.11.2014 р. № , № ; вимоги про сплату боргу від 12.11.2014 р. № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 12.11.2014 р. № відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 червня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, а також рішення про застосування штрафних санкцій для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України 18 червня 2015 року.

Як вказує позивач, 08.07.2015 року керівником ДПІ у Дарницькому районі ГУ-ДФС у м. Києві видано оскаржувану податкову вимогу-повідомлення №1929-23 ОСОБА_1, згідно якої станом на 07.07.2015 року сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 1 037 911,78 гривень, у тому числі: податок з доходів фізичних осіб - 539 516.98, з яких 397 321.4 гривень - основний платіж, 99 339.31 гривень - штрафні санкції та пеня - 42 856.27 гривень; податок на додану вартість - 497 884,80 гривень, в тому числі основний платіж 332 430.82 гривень, штрафні санкції 165 453.98 гривень; адміністративні штрафи та інші санкції - 510.00 гривень та попереджено, що, починаючи з 14.06.2015 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу тощо, поширюється право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховуються пеня та штрафні санкції, визначені Податковим Кодексом України.

10.07.2015 року за №7727/10/26-51-23-31 рішенням керівника ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві Новоженіна Н.Є. вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності платника податків ОСОБА_1, а у разі, якщо на момент складання акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу, - також того майна, право власності на яке він набуде у майбутньому, у податкову заставу.

Під час розгляду справи ні позивач, ні відповідач на вимогу суду копій оскаржуваних рішень не надали, у зв'язку із чим розгляд справи відбувається за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до п.п. 87.1, 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно з п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 88.1 статті 88 Податкового кодексу України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно із п.п.89.1.1, п.п.89.1.2, п.89.1. ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку, несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Пунктом 89.2. ст. 89 цього Кодексу право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Так, згідно із пункту 89.3. Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби.

Пунктом 91.3 статті 91 Податкового кодексу України встановлено, що податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, наявність у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу на час прийняття вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу підтверджується судовими рішеннями, що набрали законної сили, оскаржувані рішення прийняті уповноваженою особою у межах її компетенції та за наявності законних підстав.

Оскільки суду не надано доказів вчинення відповідачем під час складання оскаржуваної вимоги від 08.07.2015 року № 1929-23 та рішення про опис майна у податкову заставу від 10.07.2015 року порушень вимог Податкового кодексу України, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав чи інтересів діями відповідача щодо винесення вимоги про сплату узгодженої податкової заборгованості та обтяження майна податковою заставою, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наведені позивачем в позовній заяві обставини не підтверджуються достатніми доказами, які б свідчили про протиправність дій відповідача при прийнятті спірних рішень, а тому позовні вимоги - не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 69, 71, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій