Справа № 701/512/16-а
Суддя: Маренюк В. Л.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №701/512/16-а
Провадження №2-а/701/4/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - В.Л. МАРЕНЮКА

при секретарі - В.І. ОКОЛІТІ

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до відповідача із позовом про визнання дій неправомірними та зобов'язати вчинити певні дії.

На підставу своїх вимог спирається на те, що з 5 вересня 2007 року позивач отримує пенсію за вислугою років у розмірі 90% від суми місячного заробітку на підставі статті 50 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 № 2663-III.

На час призначення пенсії позивачу страховий стаж становив 29 років 1 місяць 10 днів.

Постановою КМ України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» збільшено посадові оклади працівникам органів прокуратури.

21.04.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахування призначеної йому раніше пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури на підставі постанови КМ України № 1013 від 09.12.2015 року та довідки прокуратури Черкаської області № 18/57 вих. 16 від 13.04.2016 року в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру.

05.05.2016р. відповідач своїм листові №1957/08 відмовив позивачу у перерахунку пенсії посилаючись на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», раніше призначені пенсії не перераховуються. З цих норм відповідачем зроблено висновок, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вказаними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Відмова відповідача в проведенні перерахунку пенсії є такою, що нібито порушує конституційні права позивача на більший розмір пенсії, а тому він вважає, що вона є незаконною що і змусило останнього звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував на задоволення позовних вимог позивача.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що з 05.09.2007 року позивач отримує пенсію за вислугою років у розмірі 90% від суми місячного заробітку на підставі ст. 50 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 № 2663-III. На час призначення позивачу пенсії страховий стаж становив 29 років 01 місяць 10 днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» збільшено посадові оклади працівникам органів прокуратури.

21.04.2016 року позивач звернувся до Уманського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Черкаської області із заявою про перерахування призначеної йому раніше пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури на підставі постанови КМ України № 1013 від 09.12.2015 року та довідки прокуратури Черкаської області № 18/57 вих. 16 від 13.04.2016 року в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру.

05.05.2016 Уманське об'єднане Управління ПФУ Черкаської області своїм листові за №1957/08 відмовило позивачу у перерахунку пенсії посилаючись на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», раніше призначені пенсії не перераховуються. З цих норм відповідачем зроблено висновок, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вказаними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Відмова відповідача в проведенні перерахунку пенсії є такою, що порушує конституційні права на більший розмір пенсії, а тому є незаконною, оскільки посилання відповідача на п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», як на підставу відмови у перерахунку пенсії є неприйнятним, оскільки відповідач застосував нові положення Закону до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, зміни внесені до вказаної стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку. Скасування порядку нарахування пенсій за спеціальними законами з 1 червня 2015 року та подальше призначення таких пенсій на загальних підставах, не впливає на можливість проведення перерахунку пенсії, призначеної раніше, у відповідності до діючих на час її призначення норм Закону України «Про прокуратуру (в редакції чинній на час призначення пенсії).

Законом України від 08.07.2011 року №3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» введено обмеження максимального розміру пенсії 10 прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Вказане (на той час) нововведення було прийняте та набуло чинності після призначення пенсії позивачу. Окрім цього, відповідно до п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону України від 08.07.2011 року №3668-VІ, обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. Відмова відповідача у перерахунку раніше призначеної пенсії саме за вище вказаних підстав є недопустимим враховуючи і вимоги ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно якої передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність та є ознакою того, що у такий спосіб відповідач, як суб'єкт владних повноважень діяв протиправно, в супереч вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсія за вислугу років позивачу була призначена з 5 вересня 2007 року у розмірі 90% від суми місячного заробітку на підставі ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 №2663-III. Статтею 501 частиною 17 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад десять років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90% від суми місячного заробітку.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку із підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Отже, положення Законодавства України, в редакції, що діяла на час виникнення у позивача права на пенсію, - гарантували та гарантують позивачу право на перерахунок пенсії, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, виходячи з розміру одержуваного позивачем заробітку.

Одночасно, відмовивши у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до вказаного розміру заробітку, відповідач послався на положення Закону, який не був чинним на час виникнення у позивача відповідного обсягу прав, тобто застосував його зворотну дію.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Основного Закону України, - норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002). Крім того, Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого рішення від 09.02.1999 року № 1-рп99 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що «За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

Згідно зі ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Правову позицію з даного приводу сформував і Верховний Суд України.

Так, постановою Верховного Суду України від 10.12.2013 року в порядку п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України усунуто неоднакове застосування судами норм матеріального права при вирішенні спорів, які виникають з питань пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури. Переглядаючи рішення суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах, Верховний Суд України з посиланням на зазначені положення Закону України «Про прокуратуру», Конституції України та Рішень Конституційного суду України, зазначив, що виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Також, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснив, що «Відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод».

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення позивача виникли з часу звернення його за призначенням пенсії, а саме з вересня 2007 року; порядок призначення та перерахунку належної позивачу пенсії повинен регулюватись нормами законодавства України, які діяли на час призначення позивачу пенсії; положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 3662-12 від 26.11.1993 року в редакції Закону № 2663-III від 12.07.2001 року «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру», що діяла на час призначення позивачу пенсії гарантувала йому право на перерахунок пенсії виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію. Перерахунок повинен здійснюватися з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Одночасно суд вважає, що відмовивши у здійсненні вказаного перерахунку відповідач, здійснюючи свої владні повноваження, не виконав вимоги ст. ст. 8, 22 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 3662-12 від 26.11.1993 року в редакції Закону № 2663-III від 12.07.2001 року «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру», ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», постанови Верховного Суду України від 10.12.2013 (у розумінні ч. 1 ст. 244-1 КАС України), а отже діяв не на підставі, а поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції та законам України.

З огляду на викладене, позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахування пенсії у розмірі 90% від суми місячного заробітку за довідкою прокуратури Черкаської області № 18/57 вих. 16 від 13.04.2016.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.2 ст. 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи(їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тому позов підлягає до повного задоволення.

Суд не приймає до уваги рішення судів різних рівнів наданих сторонами в ході розгляду справи як судову практику чи доказ на підтвердження правомірності тих чи інших дій, окрім рішень Конституційного Суду України та рішень що місять правову позицію згідно чинного законодавства, оскільки згідно ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання, а також згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи, що судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб"єктом владних повноважень, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, присуджує всі здійсненні позивачем документально підтверджені судові витрати, в даному випадку 551,20 грн. судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі - відповідача Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області.

Керуючись ст.ст. 4-12, 17, 18, 19, 88, 99, 104-106,158-162, 256 КАС України, на підставі ст. ст. 8, 22, ч. 1 ст. 92 Конституції України, ст. 50 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати відмову Уманського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Черкаської області у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90 % від розміру заробітку, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, - протиправною.

Зобов'язати Уманське об'єднане Управління пенсійного фонду України Черкаської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону № 2663-III від 12.07.2001 року «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру», на підставі довідки прокуратури Черкаської області № 18/57 вих. 16 від 13.04.2016р. у розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01.01.2016 року.

Стягнути з Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, за рахунок бюджетних асигнувань даного суб"єкта владних повноважень, на користь ОСОБА_1, сплачений ним під час звернення до суду судовий збір в сумі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її отримання сторонами, однак в силу ст. 256 КАС України підлягає до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

СУДДЯ В.Л. МАРЕНЮК