Справа № 808/297/16
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
01 липня 2016 рокусправа № 808/297/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.
суддів: Дурасової Ю.В. Чередниченко В.Є.
за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року
у справі № 808/297/16
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення додаткової грошової винагороди,
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії відповідача щодо не нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди за час другої частини чергової відпустки за 2014 рік; зобов`язання нарахувати щомісячну додаткову грошову винагороду за час другої частини чергової відпустки за 2014 рік та стягнути з відповідача недоплачену щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 981,58 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у зв`язку зі змінами штату та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 березня 2015 року №45 позивач допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальника юридичної групи. В період з 27 березня 2015 року по 10 квітня 2015 року він перебував в другій частині чергової відпустки за 2014 рік. За період відпустки позивачу безпідставно не виплачено щомісячну додаткову грошову винагороду, незважаючи на те, що за інший період тимчасового виконання обов`язків така винагорода позивачу виплачувалася.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за час перебування його у частині чергової відпустки за 2014 рік. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 27 березня 2015 року по 10 квітня 2015 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового забезпечення, а відповідно до пункту 4 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).
Військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: у відпустку зі збереженням грошового забезпечення - за час перебування у відпустці.
При цьому, суд зазначив, що з довідки про розмір виплаченого грошового забезпечення видно, що позивач до виходу у відпустку та після виходу з відпустки отримував таку винагороду в розмірі 60%.
Разом з тим, частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що задоволення вимоги про стягнення суми щомісячної додаткової грошової винагороди призведе до подвійної виплати такої винагороди позивачу.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що майор юстиції ОСОБА_1 до дня вибуття у відпустку не був призначений на посаду, а лише допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою. При цьому, оскільки відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, позивач не був встановленим порядком на той час призначений на посаду відповідним наказом по особовому складу, то посада за ним на час відпустки не зберігалася, у зв`язку з чим підстави для виплати щомісячної додаткової винагороди за час відпустки відсутні.
У письмових запереченнях ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обгрунтовану.
Представник особи, що подала апеляційну скаргу, в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання відповідача повідомлено належним чином.
У судовому засіданні позивач проти апеляційної скарг заперечив, зазначивши, що рішення суду відповідає чинному законодавству та обставинам справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України.
Судом також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 березня 2015 року №45 майора юстиції ОСОБА_1 , помічника командира бригади з правової роботи, з 06 березня 2015 року увільнено від займаної посади та допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи, ВОС 8503003, у зв`язку зі змінами до штату. Зазначеним наказом позивачу встановлено оклад за посадою 1075,00 грн. на місяць; виплату премії у розмірі 90 відсотків від посадового окладу згідно наказу Міністра оборони України від 25 червня 2011 року №355; надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків, передбачену наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260; грошову винагороду у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення згідно наказу Міністра оборони України від 14 квітня 2014 року №240.
На підставі наказу від 26 березня 2015 року №58В, у період з 27 березня 2015 року по 10 квітня 2015 року, ОСОБА_1 перебував у черговій відпустці за 2014 рік. При цьому, в наказі зазначено, ОСОБА_1 відпустка надається у два строки згідно з пунктом 3 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В подальшому, наказом командира Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 20 травня 2015 року №НР203 майора юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи, ВОС-8503003 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 травня 2015 року №94, позивач вважається таким, що приступив до виконання службових обов`язків з 21 травня 2015 року із встановленням окладу за посадою 1075,00 грн. на місяць; премії у розмірі 90 відсотків від посадового окладу згідно наказу Міністра оборони України від 25 червня 2011 року №355; надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків передбаченої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260; грошової винагороди у розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення згідно наказу Міністра оборони України від 14 квітня 2015 року №240.
З довідки про розмір виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що у період з 06 березня 2015 року по 26 березня 2015 року та з 11.04.2015 року по 20.05.2015 року (період тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою) грошове забезпечення позивача складалося з: посадового окладу, надбавки за військове звання, надбавки за вислугу років (30%), надбавки за виконання особливо важливих завдань, премії (90%), щомісячної винагороди (60%). Разом з тим, в період перебування позивача у відпустці з 27 березня 2015 року по 10 квітня 2015 року щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60 відсотків не нараховувалася.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди за час другої частини чергової відпустки за 2014 рік, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».
На виконання вказаної Постанови Кабінету Міністрів України, Наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за № 1194/18489, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 4 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).
Військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття, зокрема у відпустку зі збереженням грошового забезпечення - за час перебування у відпустці.
З довідки про розмір виплаченого грошового забезпечення убачається, що ОСОБА_1 до виходу у відпустку та після виходу з відпустки отримував щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60 відсотків. Тобто, позивачу щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася за весь час тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою, окрім періоду перебування ОСОБА_1 у відпустці. Разом з тим, з вказаної довідки видно, що відпустка позивачу надана зі збереженням грошового забезпечення.
Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового забезпечення, а відповідно до пункту 4 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, військовослужбовцям в разі вибуття у відпустку зі збереженням грошового забезпечення виплата встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 винагороди не припиняється.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надавши ОСОБА_1 щорічну чергову відпустку у період тимчасового виконання обов`язків за посадою, до якої він був допущений наказом відповідного командира, відповідач повинен був виплачувати за час відпустки грошове забезпечення з врахуванням такої додаткової грошової винагороди. Доводи відповідача стосовно того, що у період перебування позивача у відпустці, його не можна розглядати у якості особи, допущеної до тимчасового виконання обов`язків за відповідною посадою, не приймаються судом, оскільки відповідного наказу щодо допущення позивача до тимчасового виконання обов`язків за посадою помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи з 11.04.2015 року (часу повернення позивача з відпустки) до суду не надано.
В той же час, як свідчать матеріали справи, позивач тимчасово виконував обов`язки за названою посадою з 06.03.2015 року до 20.05.2015 року виключно на підставі наказу від 06.03.2015 року № 45.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надано правильну юридичну оцінку, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року у справі № 808/297/16 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення судового рішення в повному обсязі.
(Ухвалу суду складено в повному обсязі 02.07.2016 року)

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: В.Є. Чередниченко