Справа № 344/6723/16-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/6723/16-а
Провадження № 2-а/344/313/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Устинській Н.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_3 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (надалі - «Відповідач»), в якому просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови у застосуванні показника середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком з 01 квітня 2016 року.

Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії Відповідача щодо відмови Позивачу у застосуванні показника середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, є протиправними, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Як зазначено Позивачем в позовній заяві, Відповідач незаконно здійснив переведення Позивача з пенсії за вислугу років, яку він отримував відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком, закріплену в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тим самим порушивши законне право Позивача на вибір пенсії, передбачене статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Представником Відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, - подано заяву про розгляд справи без її участі, в яких представник Відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов, які містяться в матеріалах справи.

Як вбачається зі змісту письмових заперечень на позов, Відповідач покликається на те, що при переведенні Позивача з одного виду пенсії (пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») на інший (пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську діяло відповідно до вимог чинного станом на час проведення такого переведення законодавства, а тому підстави для визнання його дій неправомірними, на думку представника Відповідача, відсутні.

Зокрема, як зазначено в письмових запереченнях на позов, право на вибір виду пенсійного забезпечення було реалізовано Позивачем у 2003 році, а у спірних правовідносинах Позивачу було зроблено перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 31 березня 2016 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Після досягнення 60-річного віку ОСОБА_3 відмовився від отримання пенсії за вислугою років та 01 квітня 2016 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом № 1258/Я-15 від 05 травня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повідомило Позивача про те, що з 01 квітня 2016 року згідно його заяви та наданих додаткових документів Позивача переведено на пенсію за віком в Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням страхового стажу роботи 34 роки 11 місяців 28 днів (по 31 грудня 2015 року) та заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 19.02.2006 року, з 01.11.2007 року по 31.12.2015 року.

Відтак, при переведення Позивача на інший вид пенсії Відповідачем при розрахунку розміру такої пенсії було застосовано показник середньої заробітної плати в залежності від дати призначення (останнього перерахунку) пенсії, тобто відповідний показник за 2007 рік.

У відповідь на звернення Позивача вищевказаним листом № 1258/Я-15 від 05 травня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повідомило Позивача про відсутність підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2015 рік при визначенні розміру його пенсії.

На думку Позивача, дії Відповідача щодо відмови у застосуванні показника середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, є протиправним та таким, що не ґрунтуються на положеннях законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час, в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Суб'єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До того ж, відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип законності кореспондує положенню частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до вимог якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон, так і повноваження, які є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань).

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Іншими словами, при виконанні поставлених перед адміністративним судочинством завдань адміністративний суд перевіряє законність та обґрунтованість реалізації органом публічної адміністрації, його посадовою чи службовою особою компетенції (наданих законом повноважень). Критеріями такої перевірки є: відповідність оскаржуваного акта приписам, що встановлені у законі; дотримання органом меж повноважень, наданих йому законом; дослідження органом передбачених у законі обставин, що є підставою прийняття акта; збереження чинності законом, на основі якого прийнято акт; відсутність спотворення змісту закону, що покладений в основу рішення; додержання правил, строків, форми та процедури прийняття акта.

Як випливає зі змісту листа Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську № 1258/Я-15 від 05 травня 2016 року, за результатами розгляду заяви Позивача про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», його на підставі вказаної заяви було переведено з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, як встановлено Судом, до 31 березня 2016 року ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01 квітня 2016 року за заявою Позивача він почав отримувати пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії склав 1071,44 грн., а формула для його розрахунку включала, зокрема, показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2007 рік.

Порядок і умови пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яким передбачено наступні види пенсійних виплат, що забезпечуються за рахунок коштів Державного бюджету України: пенсія за вислугу років, пенсія по інвалідності та пенсія в разі втрати годувальника.

Органами, що призначають пенсії за цим Законом є головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (постанова правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з пунктом 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - «Порядок № 22-1») органами, що призначають пенсію за цим Законом є управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах.

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що в розумінні чинного законодавства України пенсія за вислугу років і пенсія за віком, передбачені законами України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є різними видами державних пенсій, що відрізняються юридичними і фактичними підставами призначення, джерелами фінансування і органами, які їх призначають.

За змістом статей 5 і 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В такому разі призначається одна пенсія за їх вибором.

В силу пункту 6 Порядку № 22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, пенсія призначається з дня звернення з урахуванням пункту 5 цього Порядку. При цьому виплата пенсії проводиться з урахуванням виплаченої пенсії.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 22-1 особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються за іншим видом пенсії до органів, що призначають пенсію (управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах), надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання пенсії.

Порядком № 22-1 передбачено витребування пенсійної справи з одного органу Пенсійного фонду до іншого лише у випадках переїзду пенсіонера на постійне або тимчасове проживання в іншу місцевість, прибуття засудженого пенсіонера до установи відбування покарання, зарахування пенсіонера на повне державне утримання (пункти 47-49).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що в разі звернення пенсіонера за іншим видом пенсії до іншого органу Пенсійного фонду виплата попереднього виду пенсії припиняється і призначається нова пенсія із взяттям на облік за новим місцем її отримання.

З огляду на викладене Суд звертає увагу на те, що Відповідач дійшов помилкового висновку, що в даному випадку відбувається переведення Позивача з одного виду пенсії на інший, що згідно з абзацом першим частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» здійснюється на підставі документів, які знаходяться в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

В частині другій статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент звернення Позивача до Відповідача із заявою про призначення пенсії) наведено формулу визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, однією з розрахункових величин якої є середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

У зв'язку з цим застосування Відповідачем при призначенні ОСОБА_3 у квітні 2016 року пенсії за віком показника середньої заробітної плати за 2007 рік є необґрунтованим.

При цьому, посилання представника Відповідача на абзац другий частини третьої статті 45 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, є безпідставними, окрім зазначеного, й тому, що обчислення пенсії за вислугу років здійснюється у відсотковому відношенні до розміру грошового забезпечення військовослужбовця і не включає показників середньої заробітної плати.

Аналогічного правового висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 09 квітня 2015 року № К/800/60095/14 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/43652003).

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та обставини спірних правовідносинах, Суд дійшов висновку про те, що дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови Позивачу у застосуванні показника середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії є протиправними, та, з метою поновлення порушених прав Позивача у публічно-правових відносинах, знаходить підстави для зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську вчинити дії щодо призначення та забезпечувати виплату ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком з 01 квітня 2016 року.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 128, 158, 159, 160, 161, 162, 163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови ОСОБА_3 у застосуванні показника середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

3. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську вчинити дії щодо призначення та забезпечувати виплату ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком з 01 квітня 2016 року.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в сумі 551,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.