Справа № 816/270/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

22 червня 2016 рокум. ПолтаваСправа № 816/270/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Канигіної Т.С., за участю: секретаря судового засідання Скорика С.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивача ОСОБА_1
до відповідача Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1.Мокіївська сільська рада Чорнухинського району, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 5.Галас ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, 8.Гаврилко ОСОБА_10, 9. ОСОБА_11, 10. ОСОБА_12, ОСОБА_13
про скасування наказу

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 29.03.2016, до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області про скасування наказу від 02.03.2015 №687-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2016 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою суду від 20 квітня 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Мокіївську сільську раду Чорнухинського району, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_21.

У ході судового розгляду справи судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі за клопотанням відповідача.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі, просив справу розглянути в порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала клопотання про закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління Держеокадастру у Полтавській області від 02.03.2015 №687-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" надано дозвіл Мокіївській сільській раді на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 20,0 га кадастровий номер :00:008:0058, розташованої в адміністративних межах Мокіївської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області /а.с. 57/.

Відповідно до інформації Відділу Держгеокадастру у Чорнухинському районі Полтавської області від 14.03.2016 № 22-1626-0.3-52/2-16 земельну ділянку загальною площею 20,0006 га кадастровий номер :00:008:0058 поділено 30.12.2015 відповідно до технічної документації з землеустрою щодо поділу земельної ділянки відповідно до наказу "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки" від 02.03.2015 №687-СГ Головного управління Держеокадастру у Полтавській області /а.с. 108/.

У матеріалах справи наявні накази Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_11 та накази "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_21 /а.с. 84-106, 242-254/.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог статті 4 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. У деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Водночас у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2015 року № 21-34а15.

Так, відповідно до статті 2 Земельного кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що субєктами права власності на землю є, зокрема держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Таким чином, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, не може бути розглянутий за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, Головне управління Держземагенства у Полтавській області надало позивачу дозвіл на розробку документації із землеустрою на земельну ділянку за кадастровим номером :00:008:0058 (наказ від 03.12.2014 №5059-СГ).

Водночас відповідачем прийнято наказ від 02.03.2015 №687-СГ щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером :00:008:0058 площею 20,0 га, який став підставою для закриття кадастрового номера :00:008:0058 та реєстрації земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу з присвоєнням їм інших кадастрових номерів.

Отже, оскаржуваний наказ відповідача фактично вичерпав свою дію, оскільки був реалізований, та після поділу такої земельної ділянки відповідач прийняв окремі рішення про надання окремим фізичним особам дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, які утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, на яку, як вищезазначено, відповідачем було надано аналогічний дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Таким чином, станом на момент розгляду цієї справи, одночасно у позивача та інших фізичних осіб, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, утворених внаслідок поділу земельної ділянки, на яку позивач виготовив проект землеустрою, виникло право вимоги до відповідача як до суб'єкта, якому відповідно до закону належить право розпорядження землями державної власності, про розгляд заяви про затвердження проекту землеустрою, виготовленого на підставі попередньо наданих відповідачем дозволів як для позивача, так і для окремих фізичних осіб, що, зокрема свідчить про виникнення спору про право та не може бути вирішено окружним адміністративним судом у межах адміністративного судочинства.

З викладеного вбачається, що з метою належного способу захисту прав позивача в межах наявного спору та з урахуванням правових висновків ВСУ, спір про правомірність оскаржуваного наказу має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а також зустрічних позовних вимог інших осіб щодо правомірності дій відповідача за наслідками прийняття ним рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку позивачу, про поділ такої земельної ділянки та про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою на земельні ділянки, які утворилися внаслідок такого поділу.

Оскарження результату волевиявлення державного органу з приводу розпорядження землею знаходиться поза сферою адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Мокіївська сільська рада Чорнухинського району Полтавської області, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_21 про скасування рішення.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 157, 158, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру України у Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Мокіївська сільська рада Чорнухинського району Полтавської області, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_21 про скасування наказу закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до місцевого загального суду із відповідним позовом в порядку, встановленому цивільним судочинством.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 29 червня 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна