Справа № 755/6672/16-а
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/6672/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Катющенко В.П.

розглянувши у порядку скороченого провадження, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просить суд: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо відмови в перерахунку її пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-21 від 20 січня 2016 року; зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеної їй пенсії за вислугу років з 01 січня 2016 року, на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-21 від 20 січня 2016 року, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції від 12 липня 2001 року, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку та виплачувати їй недоотриману частину виплат за минулий час з 01 січня 2016 року, з урахуванням проведених виплат, без обмеження максимального розміру виплати пенсії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 29 вересня 2001 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, правонаступником якого на даний час є відповідач, та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року) у розмірі 90% від суми заробітної плати. Одночасно вона продовжувала перебувати на службі в органах прокуратури, звідки остаточно була звільнена 17 грудня 2001 року, відповідно до наказу № 1646к від 14 грудня 2001 року. 23 березня 2016 року вона звернулась до УПФУ у Дніпровському районі м. Києва із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-21 з від 20 січня 2016 року про середньомісячну заробітну плату. Листом від 24 березня 2016 року УПФУ у Дніпровському районі м. Києва відмовило їй у перерахунку пенсії, посилаючись на те, що згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIIІ від 02 березня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення зокрема осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», скасовуються. Пенсію їй призначено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», і у зверненні до УПФУ нею поставлено питання не про призначення пенсії, а виключно про її перерахунок на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції на час призначення пенсії. Крім того, при розрахунку її пенсії має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто застосуванню підлягає розмір, встановлений згідно з частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого розмір її пенсії повинен становити 90% від суми місячного заробітку.

22 квітня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито скорочене провадження в адміністративній справі.

25 травня 2016 року до Дніпровського районного суду м. Києва, надійшли заперечення Лівобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно до яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві) з 29 вересня 2001 року та отримує пенсію за вислугою років в розмірі 90% із середнього заробітку відповідно до Закону України «Про прокуратуру», призначена сума пенсії становить 8 682 гривні 59 копійок.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача, остання 18 серпня 1980 року прийнята стажером прокуратури Дніпровського району м. Києва, наказ №314 від 18.08.1980 року; 27 липня 1981 року переведена стажером прокуратури Жовтневого району м. Києва, наказ №339 від 27.07.1981 року; 12 серпня 1981 року переведена на посаду помічна прокурора Жовтневого району м. Києва, наказ №388 від 12.08.1981 року; 09 березня 1988 року призначена помічником прокурора Ватутінського району м. Києва, наказ №36 від 09.03.1988 року; 06 травня 1991 року призначена старшим помічником прокурора Ватутінського району м. Києва, наказ №167 від 06.05.1991 року; 05 серпня 1991 року назначена прокурором відділу по нагляду за розглядом кримінальних справ в судах, наказ №292 від 05.08.1991 року; 19 березня 1992 року у зв`язку з зміною структури призначена прокурором кримінально-судового відділу прокуратури міста, наказ №126 від 19.03.1992 року; 01 лютого 1995 року призначена помічником прокурора міста з питань організації роботи та контролю виконання, наказ №50 від 01.02.1995 року; 09 грудня 1997 року звільнена з посади, яку обіймала в порядку переводу в Генеральну прокуратури України, наказ №608 від 10.12.1997 року.

10 грудня 1997 року позивач призначена прокурором відділу участі прокурорів у Верховному Суді України з питань підтримання державного обвинувачення, наказ №1718ц від 09.12.1997 року; 16 червня 1998 року переведена старшим прокурором відділу участі прокурорів у Верховному Суді України з питань підтримання державного обвинувачення в судах, наказ №1046ц від 16.06.1998 року; 25 серпня 1998 року у зв`язку з частковою зміною структури Генеральної прокуратури України переведена старшим прокурором відділу участі прокурорів у Верховному Суді України управління підтримання державного обвинувачення в судах, наказ №1906ц від 25.08.1998 року; 28 вересня 2001 року звільнена з посади, яку обіймала, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (ст. 38 КЗпП України), наказ №1269ц від 21.09.2001 року.

20 листопада 2001 року позивач була призначена прокурором відділу участі прокурорів у Верховному Суді України управління підтримання державного обвинувачення в судах, наказ № 1530ц від 19.11.2001 року, 17 грудня 2001 року звільнена посади, яку обіймала, за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), наказ №1646ц від 14.12.2001р.

06 лютого 2002 року, ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника управління узагальнення судової практики та аналізу судової статистики Верховного Суду України, наказ № 58к від 07.02.2002 року; , наказом № 19к від 16 січня 2003 року позивач з 02 січня 2003 року була переведена на посаду заступника начальника управління - начальника відділу узагальнення судової практики та підготовки роз'яснень щодо застосування законодавства управління узагальнення судової практики та аналітичної роботи з питань застосування законодавства. Наказом № 41к від 17 січня 2005 року, позивача з 04 січня 2005 року переведена на посаду заступника начальника управління - начальника відділу узагальнення судової практик управління узагальнення судової практики. 04 квітня 2007 року переведена на посаду головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності Судової палати у кримінальних справах тимчасово, на час тимчасового переведення ОСОБА_3, наказ №282к від 04.04.2007 року. 27 листопада 2007 року переведена на посаду начальника відділу узагальнення судової практики управління вивчення та узагальнення судової практики, наказ №1116к від 27.11.2007 року; з 12 січня 2011 року - начальник відділу вивчення судової практики управління вивчення та аналізу судової практики, наказ №53-к від 12.01.2011 року; 23 березня 2015 року звільнення із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України, наказ №180-к від 20.03.2015 року.

Відповідно до довідки Генеральної прокуратури України № 18-21 зн від 20 січня 2016 року, ОСОБА_1 працювала в Генеральній прокуратурі України на посаді старшого прокурора відділу. Заробітна плата з 01 грудня 2015 року складається: основний оклад 2812,00 гривень, класний чин 130,00 гривень, вислуга років 1176,80 гривень, щомісячна премія, на яку нараховуються страхові внески 19605,49 гривень. Доплати, які передбачені чинним законодавством: надбавка за виконання особливо важливого завдання - 2883,16 гривень, матеріальна допомога на оздоровлення (1/12) - 583,50 гривень, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб (1/12) - 583,50 гривень. Всього: 27 774,45 гривень.

23 березня 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва із заявою щодо перерахунку пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-21 зн від 20 січня 2016 року.

Відповідно до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва № 228/01/Г-246 від 24 березня 2016 року, позивачу було відмовлено у проведення перерахунку пенсії, посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIIІ від 02 березня 2015 року, та повідомлено, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

В той же час, суд не може погодитися з даними твердженнями сторони відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 15 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно ж до нової редакції ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними Законом № 213-VIII від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»), пенсія призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, нова редакція ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» суттєво звужує і обмежує зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності цими законами.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, відповідно до ст. ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України» Про прокуратуру») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Тому звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.

Пенсія позивачеві була призначена відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001р., тобто до набрання чинності цими законами. Крім того, зміни внесені до вказаної статті стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку, у зв'язку з чим новий порядок призначення та виплати пенсії, встановлений вищевказаними законами, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ними чинності.

Таким чином, при перерахунку пенсії позивачеві підлягає застосуванню положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Таким чином, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом № 213-VIII від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які змін у зв'язку із прийняттям Закону № 213-VIII від 02.03.2015 не зазнали.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав на необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічно правову позицію висловив і Верховний Суд України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а13) та 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-21 зп від 20 січня 2016 року та зобов'язати відповідача Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 січня 2016 року, на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-21 від 20 січня 2016 року, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції від 12 липня 2001 року, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії.

Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання відповідача виплачувати ОСОБА_1 недотриману частину виплат за минулий час з 01 січня 2016 року, з урахуванням проведених виплат, без обмеження максимального розміру виплати пенсії, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015р., який набув чинності з 1 квітня 2015 року, було внесено зміни в ст.50-1Закону України «Про прокуратуру», зокрема зазначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, позовні вимоги в частині щодо проведення перерахунку пенсії без обмеження суми пенсійної виплати задоволенню не підлягають. Крім того, за змістом ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на момент призначення їй пенсії, розмір пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури встановлений у відсотковому відношенні від суми заробітної плати.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та перерахунок пенсії.

На підставі ст.ст. 22, 64 Конституції України, ст.ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 2, 17, 69, 71, 99, 158, 159, 160, 162, 163, 165, 167, 183-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та перерахунок пенсії - задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», що діяла на час призначення пенсії у розмірі 90 % від суми середнього заробітку на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-21 зп від 20 січня 2016 року - протиправними.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 01 січня 2016 року здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції від 12 липня 2001 року, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: