Справа № 826/10103/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2016 р. м. Київ К/800/68122/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

секретар судового засідання Корінець Ю.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області , Бориспільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_5, про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2013 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Бориспільської міської ради (надалі - Рада), Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_5, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Ради від 28 серпня 2012 року № 2424-28-VI в частині надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення Ради від 29 січня 2013 року № 2908-34-VI в частині надання дозволу ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельної ділянки у АДРЕСА_1;

- визнати протиправними дії Ради щодо облаштування проїзду загального користування між будинками АДРЕСА_1;

- визнати протиправною державну реєстрацію управлінням Держземагенства в Бориспільському районі Київської області земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1;

- зобов'язати Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області протягом 14 днів з дня набрання чинності рішенням суду: виключити з Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, закрити поземельну книгу на вказану земельну ділянку та скасувати її кадастровий номер.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року, адміністративний позов було задоволено частково. Визнані протиправними та скасовані рішення Ради від 28 серпня 2012 року № 2424-28-VI в частині надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 1 та від 29 січня 2013 року № 2908-34-VI в частині надання дозволу ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельної ділянки у АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив судові рішення скасувати, а провадження у справі закрити.

Позивачем були надіслані заперечення на касаційну скаргу, в яких він просив залишити скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, позивача, третю особу та його представника, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення ОСОБА_2 до суду із позовною заявою стало виникнення конфліктної ситуації із сусідами, зокрема, ОСОБА_3, щодо користування земельною ділянкою.

Предметом позову фактично є визнання неправомірним та скасування рішення Ради від 29 січня 2013 року №2908-34-VI в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Отже, позивач не погоджується саме із передачею відповідної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3

Суди попередніх інстанцій, розглядаючи та вирішуючи справу по суті позовних вимог, виходили з того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, колегія суддів із даним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Прийняте спірне рішення є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування таких актів не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в своїх численних рішеннях, зокрема, у справах № 21-405а14 від 11 листопада 2014 року, № 21-308а14 від 9 грудня 2014 року.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково розглянуто даний спір за правилами адміністративного судочинства, оскільки такий спір, враховуючи суть спірних правовідносин щодо захисту права цивільного, їх суб'єктний склад та норми статті 15 ЦПК України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішень судів першої і апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді