Справа № 526/552/16-а
Суддя: Горошко А. М.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 526/552/16-а
Провадження № 2-а/526/7/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Горошка А.М.,

з участю секретаря Дроботі Л.М.,

прокурора Гриня В.О.,

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч адміністративну справу за позовною заявою заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради, третя особа: Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації про стягнення коштів у вигляді одноразової грошової допомоги, -

встановив:

У березні 2016 року заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до суду з адміністративним позовомв інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради про стягнення коштів у вигляді одноразової грошової допомоги, зазначивши, що рішенням виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука 13.04.2006 року за № 225 дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини-сироти. ОСОБА_3 із 17.04.2015 року по 08.09.2015 року навчалася і виховувалася в Гадяцькому дитячому будинку Полтавської обласної ради, де перебувала на повному державному утриманні. 08.09.2015 року наказом директора Гадяцького дитячого будинку № 133 ОСОБА_3 відраховано зі складу вихованців та направлено на навчання до ПТУ № 4 м. Полтави. З урахуванням вимог ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ОСОБА_3, як випускниця дитячого будинку 2015 року з категорії дітей, позбавлених батьківського піклування, у віці до 18 років, повинна була отримати одноразову грошову допомогу в сумі 7 716 грн. У той же час, адміністрація Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради, при складані кошторису для виплати грошової допомоги ОСОБА_3, як випускнику дитячого будинку, керувались підпунктом 1 п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», яким передбачено виплату грошової допомоги в розмірі не менше як 2,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Внаслідок чого, дитячим будинком ОСОБА_3 у 2015 році виплачено 2 500 грн. одноразової грошової допомоги, а не 7 716 грн., як це передбачено Законом, тобто фактично ОСОБА_3 недоотримала одноразової грошової допомоги на суму 5 216 грн., у звязку з чим заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому прохав стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_3 в сумі 5 216 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 29.06.2016 року було прийнято заяву позивача про зміну позовних вимог, згідно якої позивач просить зобовязати Гадяцький дитячий будинок Полтавської обласної ради донарахувати одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 6 230 (шість тисяч двісті тридцять) грн. та стягнути з Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_3 в сумі 6 230 (шість тисяч двісті тридцять) грн., оскільки її було відраховано зі складу вихованців Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради 08.09.2015 року, а з 1 вересня 2015 року прожитковий мінімум для дитини відповідного віку збільшився з 1 286 грн. до 1 455 грн.

У судовому засіданні прокурор Гринь В.О. позовні вимоги підтримав та прохав суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в розмірі 6 230 грн.

Неповнолітня ОСОБА_3, в інтересах якої заявлено позов, у судове засідання не зявилась, надавши заяву, в якій прохала суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала.

Представники відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнали, надавши письмові заперечення, згідно яких допомогу випускниці ОСОБА_3 було виплачено відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Постанови КМУ № 226 від 05.04.1994 року, яка чітко розмежовує порядок надання та розмір грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа при продовженні навчання (що мало місце з вихованкою дитячого будинку ОСОБА_3С.) та надання допомоги при працевлаштуванні.

Представник третьої особи Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області № 225 від 13.04.2006 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, соціальний статус «дитина, позбавлена батьківського піклування» замінено на статус «дитина-сирота» (а.с. 7).

Відповідно копії наказу № 46 по Гадяцькому дитячому будинку Полтавської обласної ради від 17 квітня 2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зараховано до складу вихованців даного закладу (а.с. 9).

Із копій наказу № 132 по Гадяцькому дитячому будинку Полтавської обласної ради від 08 вересня 2015 року, наказу № 133 по Гадяцькому дитячому будинку Полтавської обласної ради від 08 вересня 2015 року, акту від 08 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 з 08.09.2015 року було відраховано зі складу вихованців Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради та направлено на навчання до ПТУ № 4 м. Полтави (а.с. 10-12).

Копією платіжного доручення № 1351 від 17 вересня 2015 року підтверджується факт нарахування ОСОБА_3 грошової допомоги як випускнику дитячого будинку у сумі 2 500 грн. (а.с. 8).

Згідно п. 1 ст. 20 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 28.08.1991 року дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою.

У принципі 2 Декларації прав дитини від 20.11.1989 року зазначено, що ратифікована Україною, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачено, що Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як вбачається з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Конституції України утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу.

Частинами 1, 2 ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Із ст. 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі Закону) вбачається, що заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа встановлюються незалежно від того, де така дитина або особа перебуває на утриманні та вихованні, на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, зокрема, щодо мінімального матеріального забезпечення, витрат на харчування, одяг та взуття; мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу.

Згідно ч.ч. 1, 3, 7 ст. 8 Закону держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону передбачено, що витрати на утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа у сім'ях опікунів, прийомних сім'ях, дитячих будинках сімейного типу, у державних закладах фінансуються з державного, обласних бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, інших джерел, не заборонених законодавством. Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком.

Відповідно п. 13 пп. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно п. 13 пп. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 05.04.1994 року учням, студентам з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також учням, студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків, що навчалися або виховувалися в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, при їх працевлаштуванні видається одяг, взуття, м'який інвентар і обладнання на суму, не менш як 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів.

В даному випадку, п. 13 пп. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» суперечать ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», якою охоплено всіх випускників навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а не лише тих, які працевлаштовується. Таким чином, Постанова КМУ № 226 від 05.04.1994 року погіршує становище та порушує права випускників, які вступають на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів, що є неприпустимо, тому заперечення представників відповідача є безпідставними. Не заслуговують на увагу посилання представників відповідача на докази у формі листів-розяснень Міністерства освіти і науки України, які носять рекомендаційний характер і не мають юридичної сили, наказу Департаменту освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації від 10.06.2015 року, який суперечить Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», а також посилання на ст. 27 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», оскільки складова показнику обсягу освітньої субвенції для обласного бюджету S gd (додаткові асигнування на планований бюджетний період на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, що перебували під опікою (піклуванням) або на повному державному утриманні, під час працевлаштування їх після закінчення навчального закладу, що визначаються за окремим розрахунком) не виключають виплату випускникам навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які вступають на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону визначено, що закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Як визначено ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 1 вересня складає 1455 гривень.

Враховуючи вищезазначене, а також принцип пріоритетності закону над підзаконним нормативно-правовим актом, суд вважає, що відповідач неправомірно керувався підпунктом 1 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховування, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» № 226 від 05.04.1994 року, коли здійснював нарахування ОСОБА_3 грошової допомоги як випускниці дитячого будинку у сумі 2 500 грн., оскільки це прямо суперечить вимогам ч. 7 ст. 8 Закону, яка встановлює мінімальну грошову допомогу у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Оскільки ОСОБА_3 відраховано зі складу вихованців Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради 08 вересня 2015 року, тому суд вважає, що їй як випускниці Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради з категорії дитини-сироти у віці до 18 років, при випуску з навчального закладу має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у сумі не менше: 6 х 1 455 = 8 730,00 грн. В даному випадку відповідачем було недонараховано ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у сумі: 8 730,00 2 500,00 = 6 230 грн.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд приходить до висновку, що відповідно до чинного законодавства відповідачем було здійснено неповне нарахування та виплата грошової допомоги випускниці ОСОБА_3, позовні вимоги заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про нарахування та виплату грошової допомоги знайшли своє підтвердження належними доказами в матеріалах справи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 8, 9, п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», ст.ст. 8-11, 69-72, 86, 94, 159-163, 167, 186 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради, третя особа: Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації про стягнення коштів у вигляді одноразової грошової допомоги задовольнити.

Зобовязати Гадяцький дитячий будинок Полтавської обласної ради донарахувати одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 6 230 (шість тисяч двісті тридцять) грн.

Стягнути з Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_3 в сумі 6 230 (шість тисяч двісті тридцять) грн.

Стягнути з Гадяцького дитячого будинку Полтавської обласної ради (вул. Першотравнева, 23, м. Гадяч, , р/р 1222 в ГУДКСУ Полтавська область, МФО 831019) на користь прокуратури Полтавської області (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, р/р 6160, банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЗКПО 02910060, код класифікації видатків бюджету 2800) понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1 378,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського адміністративного апеляційного суду через Гадяцький районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий А. М. Горошко