Справа № 814/2448/15
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/2448/15

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Середа О. Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2.) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області) про визнання протиправними дій щодо нарахування позивачу заборгованості по сплаті єдиного податку з фізичних осіб у сумі 9110 грн. та зобов'язання відповідача зарахувати названу вище суму на особовий рахунок позивача з єдиного податку, як сплачену суму єдиного податку.

В обґрунтування позову зазначалось, що 23 липня 2015 року позивачем отримано лист від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, зі змісту якого вбачається, що станом на 22 липня 2015 року за ФОП ОСОБА_2 існує заборгованість по сплаті єдиного податку з фізичних осіб у сумі 9973 грн. 02 коп.. Проте, позивачем у встановлені законом строки сплачено єдиний податок за 4 квартал 2013 року у сумі 9110 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Брокбізнесбанк» від 19 лютого 2014 року № 445, у зв'язку з чим обов'язок по сплаті такого грошового зобов'язання припинився, однак зарахування коштів на бюджетний рахунок не відбулося з вини банку, через який здійснено платіж.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії відповідача по нарахуванню ФОП ОСОБА_2 заборгованості по сплаті єдиного податку з фізичних осіб у сумі 9110 грн.. Зобов'язано ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області зарахувати названу вище суму на особовий рахунок з єдиного податку, як сплачену позивачем суму єдиного податку.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає, що судом при вирішенні справи порушено норми матеріального права, а саме положення статей 14 та 57 Податкового кодексу України. На думку апелянта, контролюючим органом правомірно обліковується за позивачем заборгованість зі сплати єдиного податку з фізичних осіб за 4 квартал 2013 року у сумі 9110 грн., оскільки названі кошти не надійшли на відповідний розрахунковий рахунок. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника позивача про залишення оскарженого судового рішення без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 перебуває на обліку в ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області.

Відповідно до раніше поданої податкової декларації, позивачем 19 лютого 2014 року готівковими коштами через касу АТ «Брокбізнесбанк» сплачено єдиний податок з фізичних осіб за IV квартал 2013 року у сумі 9110 грн..

6 березня 2014 року позивачем до контролюючого органу направлено лист за № 06/1 з повідомленням про сплату єдиного податку з фізичних осіб за IV квартал 2013 року через касу АТ «Брокбізнесбанк», до якого додану копію банківської квитанції від 19 лютого 2014 року № 445.

23 липня 2015 року позивачем отримано лист від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, зі змісту якого вбачається, що станом на 22 липня 2015 року за ФОП ОСОБА_2 рахується заборгованість зі сплати єдиного податку з фізичних осіб у сумі 9973 грн. 02 коп., з яких 9110 грн. - за IV квартал 2013 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не було порушено норми Податкового кодексу України щодо сплати єдиного податку з фізичних осіб за IV квартал 2013 року, а тому визначення контролюючим органом відповідної заборгованості є безпідставним.

Так, відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 названого Кодексу податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом п. 59.1 ст. 59 Кодексу визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На підставі п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як встановлено матеріалами справи, 25 грудня 2013 року позивачем до контролюючого органу було подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2013 рік, згідно якої платником податку визначено податкові зобов'язання по єдиному податку на суму 9110 грн. (а. с. 21-22).

Згідно даних картки особового рахунку, сума податкових зобов'язань по єдиному податку за IV квартал 2013 року у розмірі 9110 грн. на особовий рахунок позивача не надходила, що відображено у названій картці, внаслідок чого за ФОП ОСОБА_2 рахується податкова заборгованість на зазначену вище суму.

Проте, матеріалами справи встановлено, що згідно квитанції АТ «Брокбізнесбанк» від 19 лютого 2014 року № 445 позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 9110 грн. по сплаті податкових зобов'язань з єдиного податку з фізичних осіб за IV квартал 2013 року (а. с. 23).

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

На підставі п. 22.4 ст. 22 названого Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

За змістом п. 1.29 ст. 1 Закону переказ грошей є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система. При цьому відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 названого Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Аналізуючи наведені вище положення Податкового кодексу України та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», апеляційний суд приходить до висновку про те, що виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Із врахуванням викладеного, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо ненадходження на відповідний розрахунковий рахунок грошових коштів по сплаті позивачем єдиного податку з фізичних осіб у сумі 9110 грн. за IV квартал 2013 року, оскільки копією квитанції від 19 лютого 2014 року № 445, яка міститься в матеріалах справи, підтверджена сплата зазначеної суми з відповідним призначенням платежу через касу АТ «Брокбізнесбанк», що свідчить про виконанням податкового обов'язку ФОП ОСОБА_2 у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснила, що нарахування позивачу контролюючим органом заборгованості по сплаті єдиного податку з фізичних осіб у сумі 9110 грн. перешкоджає ФОП ОСОБА_2 оформити документи для виїзду за кордон, що порушує права та інтереси позивача.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2, є правильним.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

В.О. Скрипченко