Справа № 826/187/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

30 червня 2016 року м. Київ№ 826/187/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С, за участі секретаря судового засідання Авраменко Л.С., представника позивача - Колосюк С.Л., представників відповідачів - Любар-Пурлінської Т.М., Гуленко Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомНаціонального банку України в особі Головного управління Національного банку України по місту Києву та Київській області
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Національний банк України в особі Головного управління Національного банку України по місту Києву та Київській області з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича в частині неперерахування коштів, отриманих від позичальників Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», права вимоги за кредитами яких перебувають у заставі Національного банку України, для позачергового задоволення вимог Національного банку України;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича перерахувати кошти, обліковані на окремому аналітичному рахунку Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», на користь Національного банку України та в подальшому перераховувати такі кошти Національному банку України не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання.

У судовому засіданні 30.06.2016 представником уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича підтримано подане останнім через канцелярію суду клопотання про закриття провадження у справі №826/187/16, з огляду на неналежність розгляду останньої у порядку адміністративного судочинства.

Представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вказане клопотання підтримано у повному обсязі.

Представник позивача, у свою чергу, проти задоволення вказаного клопотання заперечував, вказуючи на його необґрунтованість.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд виходить з такого.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви та наявних у матеріалах справи доказів, позивач звернувся з суду з останніми, вказуючи на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його ліквідацію умов договорів застави майнових прав від 18.03.2010 №20/09/5/ЗМП-1 та від 06.06.2013 « 20/09/6/ЗМП-3, оскільки, за даними позивача, станом на 01.08.2015 на погашення кредитів, права вимоги за якими перебувають у заставі Національного банку України, Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» отримано 10 464 401,14 грн., які не були перераховані позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень, у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас, п. 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» визначено, що суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду (ч. 1 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

При цьому, з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку (п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку.

З огляду на вказані законодавчі положення вбачається, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб одночасно виконує дві функції, а саме: як представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якому делеговані повноваження Фонду, а також як керівник банку, який перебуває у стані ліквідації.

У свою чергу, зі змісту розглядуваних правовідносин вбачається, що останні виникли на підставі неналежного виконання Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича умов договорів застави майнових прав від 18.03.2010 №20/09/5/ЗМП-1 та від 06.06.2013 « 20/09/6/ЗМП-3.

Виходячи з положень договорів застави майнових прав від 18.03.2010 №20/09/5/ЗМП-1 та від 06.06.2013 « 20/09/6/ЗМП-3, останні забезпечують виконання публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» вимог Національного банку України за відповідними кредитними договорами.

Відтак, спірні правовідносини знаходяться у приватноправовій площині, а учасники останніх не перебувають у відносинах влади-підпорядкування у даному разі.

При цьому, вказані договори за своєю правовою природою не є адміністративними договорами, у розумінні положень п. 14 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, як встановлено вище, зміст останніх не випливає із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна.

Положення ч. 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Вказана позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі № 826/2043/15.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На виконання приписів частини другої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд роз'яснює позивачу, що вирішення спірних відносин відноситься до юрисдикції місцевого господарського суду, з урахуванням правил територіальної підсудності.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 3, 157, 160 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружни адміністративний суд міста Києва

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі №826/187/16.

2. Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

3. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 05.07.2016.