Справа № 580/272/16-а
Суддя: Стеценко В. А.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 580/272/16-а
Номер провадження 2-а/580/15/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2016 р. Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Стеценко В. А.

при секретарі - Радковській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовною заявою ОСОБА_1 до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича про визнання дій протиправними;

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в порядку, передбаченому КАС України, мотивуючи свої вимоги тим, що він 03.08.2015 року в порядку, передбаченому Закону України «Про звернення громадян», звернувся із скаргою № 71 до голови Будильської сільської ради Шкурка В.О., у якій просив розглянути ряд запитань, вчинити дії та надати конкретну інформацію. У відповідь на заяву, ним було отримано лист Будильської сільської ради № 02-20/778 від 03.09.2015 року, в якому йому було відмовлено у наданні інформації.

Позивач вважає вказані дії незаконними, тому звернувся до суду та просив визнати протиправними дії сільського голови Шкурка В.О. при розгляді його заяви та відмову в наданні інформації такими,що порушили його права на розгляд звернень та отримання інформації; зобов'язати відповідача третій раз розглянути його заяву № 71 від 03.08.2015 року та стягнути з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 425 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав та уточнив свої позовні вимоги.

Крім того, він просив стягнути з відповідача судові витрати, що пов'язані з прибуттям до суду, а саме: витрати, пов'язані з переїздом на судові засідання з с. Будилки до м. Лебедина і у зворотному напрямку (6 разів) на суму 62,23 грн.; добові витрати, пов'язані з переїздом до м. Лебедина в сумі 180 грн., виходячи з розміру 30 грн. за кожну поїздку; компенсацію за відрив від звичайних занять - в розмірі 218,26 грн., виходячи з чотирьох годин на кожне судове засідання. Всього просив відшкодувати йому витрат на загальну суму 460,49 грн.

При цьому він пояснив суду, що займає активну життєву позицію і протягом кількох останніх років регулярно звертається з заявами про усунення існуючих недоліків як до Будильської сільради так і до державних установ та органів самоврядування Лебединського району та м. Лебедина, де він поставлений на облік як безробітна особа, отримує державну допомогу.

Представниквідповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, мотивувавши тим, що дії відповідача відповідали вимогам чинного законодавства.

В той же час вона звернула увагу суду на ту обставину, що відповідач не в змозі надати на звернення ОСОБА_1 розширені і ґрунтовні відповіді, оскільки цих звернень надходить багато, вони містять велику кількість запитань, які входять як до компетенції сільради, так і до компетенції районних установ та установ м. Лебедина, що відповідно потребує великих проміжків часу для надання на них детальної відповіді.

Зі скарги (а.с. 3), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 03.08.2015 року в порядку, передбаченому Закону України «Про звернення громадян» звернувся зі скаргою № 71 до голови Будильської сільської ради Шкурка В.О., у якій вказував, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» в с. Будилка продовжує працювати з порушенням режиму і просив зокрема:

-назвати власника магазина «ІНФОРМАЦІЯ_2» та надати пояснення чому, не зважаючи на

його законні вимоги магазин продовжує працювати з порушенням режиму роботи, а товар відпускається шляхом передачі його через вхідні двері, тобто продавці реалізують товар не за прилавком, а нишком, можна сказати з підполи;

-проінформувати за яких обставин син сільського голови узнав інформацію

викладену в заяві ОСОБА_1 № 65 до БСР від 24.07.2015 року щодо магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка з моменту реєстрації стала службовою інформацією, поширює її невизначеному колу осіб та використовує цю інформацію напевно, для ущемлення моїх прав і свобод, спричинення мені шкоди і завдання моральних страждань, ставлячи мене в протистояння до громади.

Звернув увагу на виявлені ним факти діючих правопорушень, що чинять продавці та власник магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що ці правопорушення він законно намагається припинити.

Вважає, що незаконно отримана сином сільського голови інформація, використовується ним також незаконно, умисно поширюється в перекрученому толкуванні та спрямована на шкоду позивачеві.

Аналіз змісту тверджень продавця і напевно власника магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» говорить про те, що поширювана ним інформація направлена на приниження честі, гідності і ділової репутації позивача, є образливою для нього і завідомо неправдивою, адже причиною проблеми є не його дії, спрямовані на припинення правопорушення, а недотримання керівником магазину режиму роботи та відсутність законних підстав (дозволу) на «нічну» торгівлю.

Крім того, позивач вимагав:

-провести службову перевірку за якою встановити причини та особу яка поширила

службову інформацію із його заяви стосовно магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», та повідомити про даний факт міліцію для притягнення винних осіб до відповідальності передбаченої законом за це правопорушення;

-ініціювати перевірку виконання власником магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», трудового

законодавства щодо режиму роботи продавців, тривалості їх робочого дня (тижня), наявність вихідних та відпусток, чи виплачували власники магазину продавцям заробітну плату, з врахуванням реально відпрацьованого робочого часу (включаючи роботу понад встановленого графіка - після 23 години ночі), роботу в нічний час та вихідні і святкові дні.

Також він повідомив, що 31 липня 2015 року в 13 годині намагався забрати довідки з приміщення БСР, але в порушення розкладу роботи на робочому місці не було жодного працівника БСР, а вхідні двері до були зачинені.

Він змушений був витрачати свій час на очікування працівників, що спізнилися на роботу і прийшли з обіду о 13:20 годин, про що є відповідний відеозапис із зазначенням часу та дати. Його не задовольняють пояснення працівників БСР, які замість виконання своїх службових обов'язків в робочий час сапують, рвуть бур'ян та виконують іншу чорнову роботу яка не входить до службових обов'язків державних службовців і відповідно не повинна оплачуватись. А виконання чорнових робіт в обідній час не є причиною невиходу на роботу та ущемлення прав громадян. Слід наголосити, що це не перше порушення трудової дисципліни окремими працівниками БСР, що змушує його безпідставно очікувати їх приходу на робоче місце.

Тому він просив:

- забезпечити перебування персоналу БСР на робочих місцях в робочий час, а виконання чорнових робіт проводити в неробочий час та назвати особу яка на протязі останніх років, в робочий час періодично примушує персонал БСР, сапати траву, білити дерева та виконувати іншу чорнову роботу для ушляхетнення території в центрі села, та дати правову оцінку цим діям.

З листів (а.с. 4, 24, 29) досліджених в судовому засідання вбачається, що на заяву ОСОБА_1 Будильська сільська рада листом № 02-20/778 від 03.09.2015 року, та № 02-20/47 від 18.01.2016 року роз»яснила вимоги чинного законодавства щодо звернень громадян та повідомила, що розгляд порушених ним питань не відноситься до компетенції сільського голови, а порушень чинного законодавства в частині розголошення сліжбоворї інформації і режиму робочого часу працівниками сільської ради встановлено не було.

З довідки (а.с.6) дослідженої в судовому засідання вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований як безробітний в Лебединському МРЦЗ з 15.09.2015 року і отримує державну допомогу.

З листа (а.с.36) дослідженого в судовому засідання вбачається, що режим роботи торгівельних закладів повинен узгоджуватися з оргами місцевого самоврядування.

З квитків та листа (а.с.38-39, 44-45, 53 ), дослідженого в судовому засідання вбачається, що вартість проїзду з м. Лебедина до с. Будилка Лебединського р-ну залежно від маршруту становить 6,16 грн., 6,84 грн. та 7,22 грн.

З реєстру та заяв (а.с.54-101), досліджених в судовому засідання вбачається, що позивачем до Будильської сільради в 2013 році направлено 6 звернень; в 2014 році 4 звернення; в 2015 році направлено 18 звернень; в 2016 році направлено 15 звернень.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що відповідач є посадовою особою місцевого самоврядування, на якого згідно п. 18 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладений обов`язок забезпечити на території Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань.

Мешканець с. Будилка ОСОБА_1 03.08.2015 року звернувся нього із

скаргою № 71, в якій посилаючись на Закон України «Про звернення громадян» просив надати інформацію щодо діяльності Будильської сільської ради як представницького органу на даній території.

Звернення позивача було розглянуто головою Будильської сільської ради -відповідачем по справі відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В наданій позивачу відповіді від 03.09.2015 року за № 02-20/778 голова Будильської сільської ради роз»яснив вимоги чинного законодавства щодо звернень громадян та повідомив, що розгляд порушених ним питань не відноситься до компетенції сільського голови, а порушень чинного законодавства при перевірці звернення ОСОБА_1 встановлено не було.

Вказані обставини стверджуються поясненнями позивача, представника відповідача та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ст. 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно вимог ст. 302 ЦК України та ст. 5 ЗУ «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно вимог ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно вимог ст. 20 Закону України «Про інформацію» будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно вимог ст. 21 Закону України «Про інформацію» до інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості:

1) про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту;

2) про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей;

3) про стан здоров'я населення, його життєвий рівень, включаючи харчування, одяг, житло, медичне обслуговування та соціальне забезпечення, а також про соціально-демографічні показники, стан правопорядку, освіти і культури населення;

4) про факти порушення прав і свобод людини, включаючи інформацію, що міститься в архівних документах колишніх радянських органів державної безпеки, пов'язаних з політичними репресіями, Голодомором 1932-1933 років в Україні та іншими злочинами, вчиненими представниками комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів;

5) про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб;

6) інші відомості, доступ до яких не може бути обмежено відповідно до законів та міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно вимог ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»

Сільський, селищний, міський голова:

забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади;

забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань;

Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Згідно ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та вважає, що в судовому засіданні представником відповідача не було доведеноправомірності посилань голови сільської ради у листі від 03.09.2015 року за № 02-20/778, що

розгляд порушених ОСОБА_1 питань не відноситься до компетенції сільського голови.

При цьому суд враховує, що позивач, згідно наданих документів, мешкає на території Будильської сільської ради, а поставлені питання стосуються виключно діяльності сільської ради як представницького органу на даній території.

Крім того, суд враховує, що у запитуваній інформації містяться звернення щодо притягнення винних до відповідальності та інші питання, які стосуються Закону України «Про звернення громадян».

Тому суд вважає, що доводи представника відповідача щодо правомірності дій сільського голови при розгляді звернення ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і позовні вимоги про визнання протиправними дій сільського голови Шкурка В.О. при розгляді заяви ОСОБА_1 та відмову в наданні інформації як такі, що порушили його права на розгляд звернень та отримання інформації

задовольнити.

Позовні вимоги щодо зобов'язаня відповідача ще один раз розглянути запитання, які містяться в скарзі ОСОБА_1 № 71 від 03.08.2015 року, на думку суду не підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що сільською радою крім відповіді листом від 03.09.2015 року позивачеві надавалася відповідь і листом від 18.01.2016 року, яким його було повідомлено про проведення перевірки за його скаргою та про результати цієї перевірки.

Факт ознайомлення позивача з зазначеною відповіддю стверджується його заявою про уточнення позовних вимог (а.с.33).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 67, 81) з питаннями, викладеними в скарзі № 65 позивач вже звертався до сільської ради і в інших своїх зверненнях, не оспоривши при цьому наданих йому відповідей.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди в розмірі 425 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників,показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд вважає, що позивачем по справі не було надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями Голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурком В.О., а тому вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, які підлягають до відшкодування суд бере до уваги, що позивачем, ні при зверненні з позовом, ні під час ухвалення судового рішення у справі не було сплачено судового збору розмір якого становить 551,20 грн., хоча він і не був звільнений від даного обов»язку.

При цьому, звертаючись з позовом ОСОБА_1 заявив три вимоги: про визнання протиправними дій посадової особи; про покладення на відповідача обов»язку вчинити певні дії та про стягнення спричиненої моральної шкоди.

Судом було задоволено позовну вимогу про визнання протиправними дій посадової особи і відмовлено в задоволенні інших вимог, що на думку суду є підставою застосування ст. 94 КАС України і стягнення з позивача на користь держави 2/3 частин судового збору, несплаченого ним в добровільному порядку, що становить 367 грн. 48 коп., виходячи з розрахунку 551,20 : 3 х 2 = 367,48.

Крім того, суд враховує, що нормами адміністративного судочинства передбачена підсудність адміністративних справ по територіальності, в тому числі за місцем проживання відповідача. Наявність правил підсудності адміністративних справ зумовлює необхідність переїзду сторін та їхніх представників до іншого населеного пункту, в якому знаходиться суд, що розглядає справу.

Проте, в даному випадку позивач ОСОБА_1 проживає на території де розглядається справа, що не зумовлює його переїзду до іншого населеного пункту в зв»язку з необхідністю розгляду справи за територіальністю. Дана справа підсудна Лебединському районному суду, який знаходиться на незначній відстані від місця проживання позивача в с. Будилка Лебединського р-ну (близько 12 км).

Також суд враховує, що позивач тільки проживає в с. Будилка а значну частину свого часу перебуває в м. Лебедині, де поставлений на облік як безробітна особа, отримує державну допомогу (а.с. 6), регулярно звертається до державних установ м. Лебедина і Лебединського району з заявами та скаргами, кількість яких на час його звернення з позовом перевищила сім десятків (а.с. 3), відвідує м. Лебедин з інших підстав. Тобто саме в цьому населеному пункті він протягом значної частини часу займається своїми звичайними заняттями.

При цьому суд не може взяти до уваги розрахунок судових витрат позивача та його доводи про можливість застосування при складенні цього розрахунку нормативних документів, які регулюють оплату витрат на відрядження, так як вказані документи регулюють виплату добових та оплату вартості проїзду особам, які виконують професійні обов»язки поза межами того населеного пункту, де розташоване їх місце роботи, а не їх місце проживання.

Таким чином, суд враховує, що позивач з»являвся в судові засідання, проведені в Лебединському райсуді не тільки з місця свого проживання, розташованого на підвідомчій цьому суду території, а й з місця своїх звичайних занять, розташованих в тому ж населеному пункті, що й будівля суду, а тому він не має права на відшкодування добових та вартості проїзду з с. Будилка до м. Лебедина.

Відповідно до ст.91 КАС України стороні, на користь якої ухвалене судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові ( у разі переїзду до іншого наседленого пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

В той же час, суд враховує, що позивачеві, як особі яка не має постійного місця роботи повинна бути виплачена компенсація за відрив від звичайних занять під час участі в судових засіданнях.

Граничний розмір компенсації за відрив від звичайних занять не може перевищувати розміру мінімальної заробітної плати, обчислений за фактичний час відриву від звичайних занять ( п.3 додатку до постанови КМ України №590 від 27.04.2006 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

При цьому суд не може взяти до уваги доводи позивача в тій частині, що він витрачав на кожне судове засідання по 4 години, так як розгляд справи призначався судом на певний час і дату, сторони повідомлялися про це своєчасно і належним чином. Судові засідання розпочинався згідно графіку, а у випадку їх відкладень сторони невідкладно ставились про це до відома.

Так, згідно з журналом судових засідань, позивач брав участь в судових засіданнях: 08.04.2016 р. - 6 хв., 15.04.2016 р. - 13 хв., 06.05.2016 р. - 49 хв., 20.05.2016 р. - 3 хв., 14.06.2016 р. - 2 хв., 23.06.2016 р. - 33 хв. Виходячи з мінімальної заробітної плати 1378 грн., встановленої станом на 01.01.2016 року, середньоденна компенсація за відрив від звичайних занять розраховується наступним чином: за 08.04.2016 р. - 1378 : 21 робочий день = 65.62 грн., втрати за 1 годину - 65.62:8 = 8.20 грн., втрати за 1 хвилину - 8.20 : 60 = 0.14 грн. Отже, 08.04.2016 р. позивачу слід компенсувати втрати в розмірі 0.84 грн. (0.14 х 3 = 0.84). Проведенням аналогічних розрахунків за 15.04.2016р., визначаємо втрати в розмірі 1.82 грн. Витрати за 06.05.2016 р. становлять 6.40 грн. (1378: 22 робочі дні : 8: 60 х49 хв.=6.37 грн.); за 20.05.2016 р. - 0.39 грн.; за 14.06.2016 р. - 0, 28 грн.; за 23.06.2016 р. - 4,62 грн. Таким чином, розмір компенсації за втрату звичайних занять за 6 судових засідань становить 0,84 грн. + 1,82 грн. + 6,37 грн. + 0,39 грн. + 0,28 + 4,62 грн. = 14,32 грн.

На підставі вище наведеного суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в розмірі183 грн. 74 коп., виходячи з розрахунку 551,20 : 3 = 183,74, та 1/3 частину судових витрат, понесених позивачем при розгляді справи, а саме : 4 грн. 11 коп., виходячи з розрахунку 14,32 : 3 = 4,11.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 17, 50, 71, 91, 94, 100, 102, 110, 159 - 163, 167 КАС України, ст. 280, 302 ЦК України, ст.ст. 5, 7, 20, 21 Закону України «Про інформацію», ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 8, 19, 25 Закону України «Про звернення громадян»;

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича про визнання дій протиправними задовільнити частково.

Визнати протиправними дії голови Будильської сільської ради Шкурка В.О. щодовідмови розглянути питання скарги ОСОБА_1 № 71 від 03.08.2015 року як такі, що порушили його права на розгляд звернень та отримання обґрунтованої відповіді.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, за рахунок її бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 183 грн. 74 коп. на користь державного бюджету м. Лебедина код бюджетної класифікації - 22030101, р/р 0214, код ЄДРПОУ отримувача 37345566, Банк ГУ ДКСУ у Сумській області, МФО - 837013.

Стягнути з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області, за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, і/н НОМЕР_1 компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 4 грн. 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, і/н НОМЕР_1 судовий збір, несплачений при поданні позовної заяви у розмірі 367 грн. 48 коп. на користь державного бюджету м. Лебедина код бюджетної класифікації - 22030101, р/р 0214, код ЄДРПОУ отримувача 37345566, Банк ГУ ДКСУ у Сумській області, МФО - 837013.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Лебединський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня її проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення судового рішення, в той же строк після отримання його копії.

Суддя В. А. Стеценко