Справа № 820/7327/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 червня 2016 р. № 820/7327/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретареві судового засідання - Ділбарян А.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення, визнання дій протиправними , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.06.2015 року №Ф- видану Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Харкова Харківської області ГУ Міндоходів у Харківській області протиправною та скасувати її;

- визнати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24.06.2015 року, прийняте державною податковою інспекцією у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківської області протиправним та скасувати його;

- визнати проведення посадовою особою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області планової документальної виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування єдиного соціального внеску незаконною, а дії посадової особи - перевищенням службових повноважень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні рішення контролюючого органу є незаконними та необґрунтованими, а тому - підлягають скасуванню, а крім того, відповідач взагалі не мав права проводити перевірку позивача, оскільки такий має статус самозайнятої особи та до переліку суб'єктів господарювання, щодо яких податкова інспекція може проводити перевірку з приводу правильності та повноти нарахування та сплати єдиного внеску, не відноситься.

В обґрунтування заперечень на позов відповідач зазначив, що позивач є платником податків, а тому його було включено до плану - графіку перевірок, в ході проведення якої, встановлено ряд порушень останнім норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Податкового кодексу України, на підставі чого були прийняті спірні рішення, які є правомірними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського Апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.04.2016 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 року та ухвалу Харківського Апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015 року скасовано. Справу направлено до суду І інстанції на новий розгляд.

Ухвалою суду від 23.06.2016, яка занесена до журналу судового засідання, було замінено відповідача- Державну податкову інспекцію у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, правонаступником - Київською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області.

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 та представник позивача - ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, ОСОБА_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання вимог валютного законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 , результати якої викладено в акті №1740/20-31-17-02-08/НОМЕР_1 від 10.06.2015 року ( т.1 а.с.16-30).

Висновки перевірки свідчать про наступні порушення позивачем норм законодавства:

- абз. 1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування всього у розмірі 56475,09 грн., в т.ч. у 2012р. на суму 18809,58 грн., у 2013р. на суму 28431,29 грн. та у 2014р. на суму 9234,22грн.;

- порушення п.178.6 ст.178 Податкового кодексу України, а саме: книга обліку доходів та витрат самозайнятою особою ОСОБА_1 велась неналежним чином, фактична сума доходу від здійснення діяльності, не відображалась щоденно із сумарним підсумком за місяць та квартал, а була відображена лише із сумарним підсумком за рік.

На підставі акту перевірки контролюючим органом було складено рішення № від 24.06.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу нараховано 56475,09 грн. єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, та суму штрафних санкцій у розмірі 6126,29 грн. (т.1 а.с.35).

Позивачу направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 10.06.2015 р. щодо сплати 56475,09 грн. (борг (недоїмка) сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). (т.1а.с. 31).

За результатами адміністративного оскарження Головне управління ДФС у Харківській області рішенням від 10.07.2015№ 1025/с/20-40-10-04-14 залишило скарги позивача без задоволення, а рішення № від 24.06.2015 року та вимогу № Ф- від 10.06.2015 р. - без змін ( т.1 а. с.32-34).

Не погодившись з зазначеними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим документом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ( надалі - Закон).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Виключно Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п. 2 ст. 2 Закону).

Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску (ст. 12 Закону ). Адміністрування єдиного соціального внеску включає в себе ідентифікацію, облік платників ЄСВ та об'єктів оподаткування, сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою ЄСВ відповідно до законодавства.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 «Про Державну фіскальну службу України» Державна Фіскальна служба України (ДФС) здійснює адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів, єдиного внеску в порядку, встановленому законом.

Пунктом 1.1. ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ із змінами та доповненнями визначено, що цей кодекс регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Разом з тим, відповідно до п. 1.3 ст.1 ПК України, даний кодекс не регулює погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В статтях 9, 10 ПКУ встановлений повний перелік загальнодержавних та місцевих податків та зборів і в цьому переліку не має єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Отже, сфера дії ПК України не поширюється на єдиний внесок, а спірні правовідносини регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»

Відповідно до пункту 2 статті 13 Закону (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) органи доходів і зборів мають право: проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Суд зазначає, що самозайнятих осіб в цьому переліку немає.

Відповідно до п.14.1.226 ст.14 ПКУ самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Таким чином, приватна нотаріальна діяльність не є підприємницькою (господарською) діяльністю, а приватний нотаріус не є фізичною особою - підприємцем.

Відповідно п. 3 ч.2 статті 6 Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний: допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Перелік платників податку встановлений в статті 4 Закону 2464, до яких також відносяться особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності зазначені також інші платники податку.

Беручи до уваги приписи пункту 2 статті 13 Закону (в редакції, чинній на момент проведення перевірки), контролюючий орган, в силу приписів ст. 75 ПК України не повинен був перевіряти позивача з приводу додержання ним норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч.2 статті 9 Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на нараховується єдиний внесок.

Судом встановлено, що на виконання вказаних приписів позивачем вівся облік витрат та доходів в довільній формі на підставі первинних бухгалтерських документів, відображених у звідних таблицях та даних Реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, у яких робиться запис щодо кожної вчиненої нотаріальної дії з зазначенням стягнутої плати за її вчинення з вказанням щоденного підсумкового запису і загального підсумкового запису кожного з використаних реєстрів.

При цьому, в акті перевірки не зазначено будь-яких претензій щодо ведення власне обліку первинних бухгалтерських документів.

Згідно з п. 4 ст. 178 п.4 ПКУ фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПКУ податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 № 793 ( що був чинний на час виникнення спірних правовідносин) затверджено форми податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, в якій в розділі IV «Доходи отриманні фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність» вказуються суми доходу, витрат та податку за себе для зазначених осіб за календарний рік.

Позивач у судовому засіданні пояснив суду, що оскільки, податкове та пенсійне законодавство України передбачає для самозайнятих осіб податковий період календарний рік, за таких обставин, книга обліку доходів та витрат, затверджена наказом Міністерства доходів та зборів України від 16.09.2013 р. за №481, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218 велась нею одним записом.

Відповідно до п. 9 цього наказу дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

З матеріалів справи вбачається, що в книзі за 2012 рік зроблено єдиний запис, що сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності, склала 366198,6 грн., сума документально підтверджених витрат 279451,32 грн., сума чистого оподатковуваного доходу 86747, 28 грн.; за 2013 рік зроблено єдиний запис, що сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності склала 350870,0 грн., сума документально підтверджених витрат 233929,47 грн., сума чистого оподатковуваного доходу 116940, 53 грн.; за 2014 рік зроблено єдиний запис, що сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження незалежної професійної діяльності склала 170854,0 грн., сума документально підтверджених витрат 108136,44 грн., сума чистого оподатковуваного доходу 62717, 56 грн. (т.1 а.с.116- 118).

Відповідно до пункту 5 статті 4 Закону є, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 3 статті 7 Закону визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до пункту 11 статті 8 Закону ( чинного на момент проведення перевірки) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до абз.4 ч. 8 статті 9 Закону, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Аналогічні приписи містить в собі Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України 09.09.2013 року №455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 року №1622/24154 ( що була чинна на час проведення перевірки).

Отже, сума доходу приватного нотаріуса, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

При цьому, законодавець не вимагає від самозайнятої особи приватного нотаріуса проводити обчислення суми чистого доходу в розрізі місяців за податковий період календарний рік. Єдина вимога це відповідність річній податковій декларації.

Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця. Враховуючи вище наведене, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Судом встановлено, що позивачем в законодавчо визначені терміни було подано до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи, що не заперечувалось відповідачем в ході проведення перевірки та прямо вказано в акті ( т.1 а.с. 20, 38-46).

Крім того, у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що перевіркою визначення оподатковуваного доходу не встановлено його заниження, тобто данні вказані в податковій декларації є достовірними та підтверджуються даними перевірки, що також визначено на 16 сторінці акту перевірки.

Також позивачем були виконанні приписи наказу Міністерства доходів та зборів від 09.09.2013 № 454 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (чинного у періоді, що був охоплений перевіркою) та своєчасно подані звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012-2014 р. (додаток 5 до порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування), а саме таблиця 3 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування особами, які забезпечують себе роботою самостійно» ( т.1 а.с.47-51), під час дослідження яких судом встановлено , що сума доходу, з якого нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зазначена у звітах, відповідає сумі чистого доходу, що вказаний у річних деклараціях про майновий стан та доходи, що також було підтверджено відповідачем при перевірці та прямо вказано в акті .

Так у 2012 році ця сума складала - 86747,28 грн., у 2013 -116940,53 грн., у 2014 -62717,56 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, позивачем були додержані норми абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Таким чином, базою для нарахування єдиного соціального внеску є дохід отриманий за календарний рік. При цьому сума єдиного соціального внеску сплаченого з доходу отриманого за календарний рік не може бути більше за: 7184,98 грн., водночас позивачем були сплачено ЄСВ у розмірі, що перебільшував максимальний розмір внеску.

Так, платіжним дорученням № 60 від 27.12.2012 було сплачено ЄСВ за 2012 рік у розмірі 11292,00 грн., платіжним дорученням № 494 від 26.12.2013 було сплачено ЄСВ за 2013 рік у розмірі 12148,00 грн., платіжним дорученням № 919 від 29.12.2014 було сплачено ЄСВ за 2014 рік у розмірі 12530,00 грн. (т.1 а.с. 52-53).

Як вже зазначалося вище, в Акті перевірки не встановлено заниження оподаткованого доходу, а зроблений відповідачем розрахунок ЄСВ ґрунтується не на визначенні денного, місячного або квартального доходу, а як зазначено на сторінці 22 в пункті 2.3.2 Акту перевірки: «у графі 2 таблиці 3 додатка 5 до Звіту з єдиного внеску сума чистого доходу, в рядках календарних місяців зазначається як середньомісячний річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий». При цьому не зазначається жоден нормативний акт, який би слугував підставою для такого розрахунку (т.1 а.с.26 зворот.).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що висновки акту перевірки позивача не відповідають дійсним обставинам справи, а відтак, прийняті за наслідками рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24.06.2015 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.06.2015 року №Ф- підлягають скасуванню, оскільки позиція податкового органу побудована на застосуванні до правовідносин, що регулюють порядок нарахування та сплати єдиного соціального внеску самозайнятими особами, аналогії права, яке регулює порядок сплати єдиного соціального внеску фізичними особами-підприємцями, що само по собі суперечить приписам Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача є саме скасування спірних рішень контролюючого органу, а відтак, у задоволенні позовних вимог в частині визнання проведення посадовою особою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області планової документальної виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування єдиного соціального внеску незаконною, а дії посадової особи - перевищенням службових повноважень, суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94,128, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення, визнання дій протиправними - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області ГУ Міндоходів у Харківській області від 10.06.2015 року №Ф- .

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Харківської області ГУ Міндоходів у Харківській області № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24.06.2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Київської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ( код НОМЕР_1, 61024, м. Харків, Пушкінський в'їздАДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 182,70 грн. ( сто вісімдесят дві гривні 70копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 02 липня 2016 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.