Справа № 726/57/14-а
Суддя: Байцар Л. В.
Дата ухвалення: 2015-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/57/14-а
Провадження №2-а/726/13/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі головуючого судді: Байцар Л. В. при секретарі Житарь С.А.,

за участю представника позивача Гречанюк Л.П.,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою управління Пенсійного фонду України в місті Чернівці до ОСОБА_3 про утримання переплати суми пенсії в розмірі 2468,02 гривні, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач управління Пенсійного фонду України в місті Чернівці звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про утримання переплати суми пенсії в розмірі 2468,02 гривні.

В позові посилається на те, що з 25.10.1997 гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернівцях перебуває, як одержувач пенсії по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_4, який помер 25.10.1997 року про що свідчить свідоцтво про смерть №28/1997.

В позові вказують на те, що з 25.10.1997 ОСОБА_3 Управлінням призначено пенсію по втраті годувальника, як непрацюючій і зайнятій по догляду за дитиною померлого годувальника ОСОБА_5 до досягнення нею 8 років та на неповнолітню дитину ОСОБА_6 відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року.

В позові посилаються на те, що відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера і осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закон, незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

В позові вказують на те, що на підставі відомостей з реєстру страхувальників Управлінням виявлено, що з 16.09.1993 року по 09.09.2002 року гр. ОСОБА_3 займалася підприємницькою діяльністю. Згідно ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. У зв'язку із неповідомленням гр. ОСОБА_3 Управління про зайняття підприємницькою діяльністю виникла переплата пенсії в сумі 2 468,02 грн. Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Вважають, що своєю бездіяльністю по відношенню до органів Пенсійного фонду України громадянка ОСОБА_3 порушила норми чинного законодавства України шляхом отримання коштів, що належать державі в особі органів Пенсійного фонду України. Вони неодноразово повідомляли відповідачку про необхідність звернутися в управління по даному факту. Проте питання повернення коштів в добровільному порядку гр. ОСОБА_3 до сьогодні не вирішено.

За таких обставин, управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернівцях змушене звернутися з позовом до суду з метою стягнення сум пенсій, надмірно виплачених внаслідок зловживань з боку відповідача за період з 25.10.1997 року по 30.09.2002 року в сумі 2 468,02 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_3 суму переплати пенсії за період з 25.10.1997 року по 30.09.2002 року в сумі 2 468,02 грн. на користь управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні просить поновити пропущений строк для звернення з адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях та задовольнити адміністративний позов. Обґрунтовує своє клопотання тим, що 24.07.2012 року на підставі відомостей з реєстру страхувальників Управління дізналося про те, що гр. ОСОБА_3 з 16.09.1993 року по 09.09.2002 рік займалася підприємницькою діяльністю.

Вказує на те, що Управлінням припинено виплату пенсії по втраті годувальника гр. ОСОБА_3 Після цього відповідачу неодноразово направлялися листи на адресу вул. Хотинська 49А/59, м. Чернівці з повідомленням про необхідність звернутися в Управління по даному факту, але відповідач для вирішення даного питання в Управління не зверталася. Отже, вважає, що управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернівцях з поважних причин пропущений строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, так як, з моменту коли Управління дізналося про порушення своїх прав та інтересів велися дії для з'ясування місця перебування відповідача та спроби повідомити про даний факт.

Просить поновити строк для звернення з адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях до гр. ОСОБА_3 про стягнення суми переплати пенсії та розглянути адміністративний позов Управління до гр. ОСОБА_3 про стягнення суми переплати пенсії в розмірі 2468,02 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду заперечення на позов, в якому вказує на те, що позовні вимоги є безпідставними і крім того позивачем пропущений строк для звернення до суду з позовом про захист порушеного його права. Вважає, що позивач не надав розрахунок суми отриманої пенсії: в якому саме періоді відповідачка незаконно отримувала цю пенсію, в якому щомісячному розмірі виплачувалась пенсія. Як видно з протоколу 137219 від 13.01.1998 року пенсія по втраті годувальника призначена з 25.10.1997 року до 30.09.2012 рік. Відповідно до картки страхувальника ОСОБА_7 вона зареєстрована в ПФУ як платник єдиного податку 01.12.2000 року, реєстраційний номер /24144. Таким чином, якщо позивач вважає,що вона не надала ПФУ відомості про те, що вона займаюсь підприємницькою діяльністю, то якраз з моменту реєстрації в ПФУ вже було достовірно відомо, що вона являлась платником страхових внесків в ПФУ. Проте, в зв'язку з тим, що вона не працювала і ніяких доходів не отримувала, то вона і не сплачувала страхові внески в ПФУ. В цей період вона займалась доглядом за дитиною-сиротою після смерті батька дитини.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Як видно з доданих до позовної заяви (адміністративного позову) документів, Управління Пенсійного фонду України в місті Чернівцях 14.06.2013 року повідомляло відповідачку про необхідність з»явитися в Управління з приводу виплати пенсії. Ще задовго до цього дня Управлінню також було відомо про те, що на його думку їй неправильно була нарахована та виплачена пенсія в зв'язку з втратою годувальника. Проте, до Садгірського районного суду м.Чернівці позивач звернувся в січні 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.2 ст.99 КАС України.

На підставі викладеного просить суд в задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України до ОСОБА_3 про стягнення суми переплаченої пенсії в розмірі 2 468,02 гри. відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не обґрунтований, а тому не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що з 25.10.1997 ОСОБА_7 Управлінням призначено пенсію по втраті годувальника, як непрацюючій і зайнятій по догляду за дитиною померлого годувальника ОСОБА_5 до досягнення дитиною 8 років та на неповнолітню дитину ОСОБА_6, що підтверджується Протоколом № 137219 від 13.01.1998 р.(а.с.15)

Згідно ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) пенсіонери зобов'язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно ст. 103. Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу соціального забезпечення. Відрахування на підставі рішень органу соціального забезпечення провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідно до листа Управління ПФУ в м.Чернівцях № 1799/05 від 16.10.2014 р. та книги реєстрації громадян-підприємців ПФУ - приватний підприємець ОСОБА_7, згідно даних журналу реєстрації фізичних осіб-підприємців була зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України Садгірського району м.Чернівці 16.09.1993 року з реєстраційним номером НОМЕР_1, а отже відповідачка належним чином повідомила позивача про реєстрацію її як приватного підприємця, та з моменту реєстрації в ПФУ позивачу вже було достовірно відомо, що відповідачка є платником страхових внесків в ПФУ. (а.с.107, 110-113).

Крім цього, відповідно до диста Державної податкової інспекції у м.Чернівці № 13172/24-12-17-03-16 від 8.10.2014 р. ОСОБА_3 перебувала на обліку, як фізична особа-підприємець з 14.09.1993 року по 31.03.2001 року, (а не до 30.09.2002 року, як зазначено в довідці Управління ПФУ в м.Чернівцях № 24955/10 від 17.12.2013 р.)платником фіксованого та единого податку не була, а отже доходи не отримувала.(а.с.95). Відповідно до диста Державної податкової інспекції у м.Чернівці № 13815/10/24-12-17-03-16 від 22.10.2014 р. ОСОБА_7, як фізична особа-підприємець податкову звітність на подавала, а отже доходи не отримувала.(а.с.144)

Судом встановлено, що позивачем не надано суду жодних доказів порушення відповідачкою вимог ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії). Також позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачкою доходів в період з жовтні 1997 року по вересень 2002 року.

Посилання позивача на ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є неправомірним, оскільки даний закон вступив в законну силу тільки з 01.01.2004 року, таким чином на час виникнення правовідносин вказаного закону не було. Відповідно до ст.5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом»якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Крім цього згідно ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Судом встановлено, що відповідно до листа Управління ПФУ в м.Чернівцях № 1799/05 від 16.10.2014 р. та книги реєстрації громадян-підприємців ПФУ - приватний підприємець ОСОБА_7 була зареєстрована в управлінні ПФУ в Садгірському районі м.Чернівці 16.09.1993 року з реєстраційним номером НОМЕР_1, а отже на час призначення відповідачці пенсії по втраті годувальника (25.10.1997 р.) позивачу вже було достовірно відомо, що відповідачка є платником страхових внесків в ПФУ. (а.с.107, 110-113).

Крім цього, відповідно до картки страхувальника Реєстру стахувальників ДРСС ПФУ ОСОБА_7 зареєстрована в ПФУ як платник єдиного податку з реєстраційним номером /24144, запис внесено посадовою особою ПФУ 01.12.2000 року, а отже з цього моменту позивачу вже було достовірно відомо, що вона, отримуючи пенсію є платником страхових внесків в ПФУ тоб-то фізичною особою-підприємцем. (а.с.13)

Судом також встановлено, що відповідно до «Відомостей з реєстру страхувальників» ПФУ ОСОБА_7 09.09.2002 року відповідальна особа ПФУ в м.Чернівці ОСОБА_8 знала з обліку в ОПФУ, як особу, що втратила право на пенсію на підставі Розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м.Чернівцях о/р 102 (без дати, без печатки) «Про припинення виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_3 до з»ясування», а отже і в даний час позивачу було достовірно відомо, що відповідачка була зареєстрована ПП та втратила право на пенсію. (а.с.14,11)

Як видно з доданих до позовної заяви (адміністративного позову) документів, Управління Пенсійного фонду України в місті Чернівцях володіло інформацією про реєстрацію відповідачки фізичною особою-підприємцем, ще з 16.09.1993 року, а отже і на час призначення пенсії 25.10.1997 року, 01.12.2000 року при внесенні данних до картки страхувальника Реєстру стахувальників ДРСС ПФУ, та 09.09.2002 року під час зняття з обліку в ОПФУ, як особу, що втратила право на пенсію.

Проте, до Садгірського районного суду м.Чернівці позивач звернувся в січні 2014 року, через 12 років після припинення виплати пенсії, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.2 ст.99 КАС України.

Враховуючи все наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Позов поданий з порушенням встановлених законом строків для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ст.ст. 10-11, 18, 71, 94, 99, 100, 102, 158-170 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ :

У позові управління Пенсійного фонду України в місті Чернівці до ОСОБА_3 про утримання переплати суми пенсії в розмірі 2468,02 гривні - відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Садгірський районний суд м.Чернівці. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Л. В. Байцар