Справа № 807/647/16
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2016 рокум. Ужгород№ 807/647/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Грин-Лумей В.Г.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ;

відповідача: Національний центр управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження, представник - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження (далі - відповідач) про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду за 20 років безперервної військової служби у Збройних Силах України в розмірі 2256,00 грн. та одноразову грошову винагороду за 25 років безперервної військової служби у Збройних Силах України в розмірі 4374,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Позивач проходить військову службу за контрактом у відповідача посаді начальника групи передаючих та антенно-фідерних систем відділу радіотехнічного обладнання. Станом на 01.08.2010 року строк безперервної військової служби позивача складає 20 календарних років, а станом на 01.08.2015 року - 25 календарних років. Відтак, 06.04.2016 року останнім було подано рапорт до відповідача з проханням про виплату йому грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби та за 25 років безперервної військової служби. Однак, як наголошував позивач, відповідачем протиправно було відмовлено йому у виплаті грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби у розмірі 2256,00 грн. та за 25 років безперервної військової служби у розмірі 4374,00 грн. Так, відповідач є державною бюджетною установою, а військовослужбовці відряджені до Національного космічного агентства України (в 2011 року перейменованого на Державне космічне агентство України) із залишенням на військовій службі. Таким чином, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, без поважних причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Разом з тим, представник відповідача 31.05.2016 року надіслав до суду заперечення щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Представник відповідача в наданих письмових запереченнях наголошував, що позивач не отримав грошову винагороду за 20 років безперервної військової служби у розмірі 2256,00 грн., оскільки, звернувся про її отримання після закінчення 3-х річного терміну із дня виникнення права на її отримання. Зокрема, позивач за контрактом проходить військову службу у відповідача та є відрядженим із залишенням на військовій службі з Міністерства Оборони України до Національного космічного агентства України, яке в травні 2011 року було перейменовано на Державне космічне агентство України, яке є центральним органом виконавчої влади і до складу якого входить відповідач. Відтак, зі змісту абз. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року №104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій" (далі - Постанова №104) випливає, що відрядженим військовослужбовцям виплачуються у порядку і розмірах, визначених законодавством для військовослужбовців, тільки оклади за військовими званнями і надбавка за вислугу років, тобто частина грошового забезпечення військовослужбовця, яка нараховується згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова № 1294), а інші складові грошового забезпечення - як для відповідних працівників Державного космічного агентства України, тобто згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (далі - Постанова № 1298) та Наказу Національного космічного агентства України від 20.09.2005 року № 228 «Про умови оплати праці працівників Національного центру управління та випробувань космічних засобів, представництв генерального замовника - Національного космічного агентства України» (далі - Наказ № 228). Таким чином, представник відповідача наголошувала, що чинним законодавством України, а саме: Постановою № 1298 та Наказом № 228 не передбачено виплати одноразової грошової винагороди за тривалість безперервної військової служби. Також, у відповідності до листів Національного космічного агентства України та Державного космічного агентства України, а саме: від 28.01.2010 року № 3863/10-2, від 27.08.2010 року № 4397/10-2, від 31.07.2012 року № 4467/10-Д2.2 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється виходячи з окладів за посадами, займаними військовослужбовцями в установах (філіях) Державного космічного агентства України, а інших виплат, установлених для відповідних працівників цих установ (філій), а також окладів за військовими званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців. Виходячи з вище викладеного, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на військовій службі за контрактом у відповідача на посаді начальника групи передаючих та антенно-фідерних систем відділу радіотехнічного обладнання, що підтверджується Контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с. 40-41).

Так, безперервний строк військової служби позивача станом на 01.08.2010 року складає 20 календарних років, а станом на 01.08.2015 року - 25 календарних років, що підтверджується Витягом із послужного списку (а.с. 8).

Як вбачається з Довідки від 27.04.2016 року №84 позивача відряджено до Державного космічного агентства України для виконання програм оборонного (подвійного) призначення із залишенням на військовій службі наказом Міністерства оборони України від 02.02.2007 року №137 (а.с. 16).

06.04.2016 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату йому грошової допомоги за 20 років безперервної військової служби та грошової допомоги за 25 років безперервної військової служби (а.с. 10).

Однак, листом від 11.04.2016 року №213/8 відповідач відмовив позивачеві у виплаті грошової допомоги за 20 років безперервної військової служби та грошової допомоги за 25 років безперервної військової служби, оскільки дія Постанови №1294, в частині права на отримання одноразової винагороди за тривалість безперервної військової служби на військовослужбовців, відряджених до державних установ не поширюється (а.с. 11).

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У відповідності до ст. 1 Закону України № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Разом з тим, у відповідності до ч. 7 ст. 9 Закону України № 2011-XII за військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, зберігаються всі види забезпечення, передбачені статтями 9 і 91 цього Закону, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, Державної спеціальної служби транспорту. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями у цих державних органах, підприємствах, установах, організаціях, затверджується Президентом України.

Згідно до п. 1 Постанови №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У відповідності до п. 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Відтак, Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 затверджено Інструкцію "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі - Інструкція №260).

Згідно до п. 1.1 Інструкції №260, дана Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Зокрема, у відповідності до п. 32.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, одноразово, залежно від тривалості безперервної календарної військової служби, виплачується винагорода в таких розмірах: за строк безперервної календарної військової служби 20 років - розмір винагороди складає 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням, а за строк безперервної календарної військової служби 25 років - розмір винагороди складає 2,0 посадового окладу і окладу за військовим званням. Винагорода за тривалість безперервної військової служби виплачується за місцем штатної служби за наказом командира військової частини, а командирам військових частин (начальникам) - за наказами вищих командирів (начальників). У наказі на підставі особової справи військовослужбовця визначаються строк його безперервної календарної військової служби та розмір винагороди.

З метою впорядкування грошового і матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій, Кабінет Міністрів України було прийнято Постанову №104.

Згідно до ч. 1 Постанови №104 установлено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби.

Також, у відповідності до п. 78 Положення "Про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України" затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 року № 1053/2001 за відрядженими військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством.

У відповідності до Довідки від 25.04.2016 року №83 посадовий оклад позивача станом на 01.08.2010 року складав 1379,00 грн., оклад за військовим званням - 125,00 грн., а посадовий оклад станом на 01.08.2015 року складав 2062,00 грн., оклад за військовим званням - 125,00 грн. (а.с. 9).

Відтак, нормами Постанови №1294 та Інструкції №260 надається позивачі право на виплату грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби у розмірі - 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням та за 25 років безперервної військової служби у розмірі - 2 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Разом з тим, суд констатує, що абз. 3 п. 38.2 Інструкції №260 визначено, що військовослужбовцям, які на день виникнення права на винагороду перебувають у відпустці, на лікуванні, у відрядженні (у тому числі за кордоном), а також тим, які перебувають за кордоном у складі миротворчих контингентів і миротворчого персоналу, винагорода виплачується після повернення до військової частини виходячи з розмірів окладів за військовими званнями та посадових окладів за останньою штатною посадою, які діяли на день виникнення права на винагороду.

У відповідності до Витягу з послужного списку вбачається, що наказом Міністерства оборони України №254 від 17.06.1994 року позивача з 17.06.1995 року було зараховано у розпорядження Командувача ВПО України, а відповідно до наказу ГК ВППО №0131 від 04.11.2004 року його призначено на посаду начальника відділу передавальних та антенно-волноводних систем радіотехнічного центру 1056 окремого радіотехнічного вузла (попередження) Військ ППО України (а.с. 8).

Так, як вбачається з матеріалів справи позивач з 02.02.2007 року відряджений у розпорядження Генерального директора Національного космічного агентства України (яке на підставі Указу Президента України від 09.12.2010 року №1085/2010 року перейменовано в Державне космічне агентство України) та на день звернення з позовною заявою з відрядження не повернувся, що підтверджується Витягом із послужного списку (а.с. 8).

Таким чином, на день виникнення у позивача права на винагороду за 20 років безперервної військової служби, а саме: 01.08.2010 року та за 25 років безперервної військової служби, а саме: 01.08.2015 року останній перебував у відрядженні.

З аналізу абз. 3 п. 38.2 Інструкції №260 вбачається, що можливість реалізазувати військовослужбовцями свого права на отримання винагороди за безперервну військову службу безпосередньо пов`язується з моментом повернення до військової частини. Відтак, у відповідності до вимог абз. 3 п. 38.2 Інструкції №260 винагорода за безперервну військову службу підлягає виплаті позивачеві після повернення до військової частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду за 20 років безперервної військової служби у Збройних Силах України в розмірі 2256,00 грн. та одноразову грошову винагороду за 25 років безперервної військової служби у Збройних Силах України в розмірі 4374,00 грн. - відмовити.
2.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 22 червня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 4 липня 2016 року.