Справа № 812/626/16
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/626/16

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чиркін С.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління Державної казначейської служби України у м.Сєвєродонецьку Луганської області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якому Позивач просила:

- визнати відмову Територіального управління державної судової адміністрацій України в Луганській області від 29.03.2016 року №516/16 про виплату вихідної допомоги у зв'язку з відставкою протиправною;

- зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрацій України в Луганській області нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Луганської обласної ради народних депутатів скликання від 18 березня 1993 року, її було обрано народним суддею Лисичанського міського народного суду та в подальшому в установленому порядку було обрано суддею безстроково. 25.05.2015 у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на посаді судді, звернулася до Вищої ради юстиції України із заявою про відставку.

У звязку із тривалістю процедури лише 12 листопада 2015 року була прийнята Постанова Верховної Ради України № 788-УІІІ про її звільнення.

Відповідач відмовив у виплаті вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат з посиланням на відсутність в законі норми яка-б передбачала спірну виплату.

З рішенням Відповідача не згодна, оскільки передбачена статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», гарантія у вигляді вихідної допомоги не може бути скасована при прийнятті нових законів, оскільки вони не можуть обмежувати права та гарантії судді.

Свою правову позицію обґрунтовувала вимогам статей 47, 109, 131, 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтею 126 Конституції України, висновками закріпленими у рішеннях Конституційного Суду України від 19 11.2013 за № 10-рп/2013, від 03.06.2013 № 1-2/2013.

Відповідач позов не визнав надав заперечення, в якому послався на відсутність на момент звільнення Позивача нормативно закріпленої гарантії у вигляді права на отримання вихідної допомоги при звільненні (а.с. 25-29).

В судове засідання сторони не прибули, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, заявили клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 21, 24, 29).

Ухвалою суду від 30 червня 2016 року вирішено розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд вважає, що позов задоволенню не належить з таких підстав.

Рішенням Луганської обласної ради народних депутатів скликання від 18 березня 1993 року, ОСОБА_1 було обрано народним суддею Лисичанського міського народного суду (а.с. 7), та в подальшому в установленому порядку було обрано суддею безстроково.

Згідно із інформацією, зазначеною в позовній заяві, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на посаді судді, а саме 65 років, 25 травня 2015 року Позивач звернулася до Вищої ради юстиції України з відповідною заявою про відставку.

Рішенням Вищої ради юстиції України від 06 серпня 2015 року № 377/0/15-15 було внесено подання до Верховної Ради України про звільнення Позивача з посади судді Лисичанського міського суду Луганської області.

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VІІІ «Про звільнення суддів», відповідно до пунктів 2, 3, 6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, Позивача було звільнено у зв'язку з поданням заяви про відставку.

30 листопада 2015 року відповідно до наказу № 9 Позивача було відраховано зі штату Лисичанського міського суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Зазначені обставини є загальновідомими, визнаються сторонами та в силу частин другої та третьої статті 72 КАС України не підлягають доказуванню.

Листом від 29.03.2016 № 516/16 Відповідач відмовив у задоволені заяви Позивача від 16.03.2016 про виплату вихідної допомоги у зв'язку з відставкою у розмірі десяти місячної заробітних плат за останньою посадою судді Лисичанського міського суду з мотивів відсутності на момент звільнення Позивача статті 136 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон України № 2453), яка раніше передбачала виплату вихідної допомоги (а.с. 8).

Зазначене рішення Відповідача оформлене листом від 29.03.2016 № 516/16 є предметом спору по даній справі.

В розумінні вимог глави 2 розділу 11 Закону № 2453 до компетенції Відповідача відноситься прийняття рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно зі статтею 109 Закону України № 2453 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною шостою статті 111 Закону України № 2453 передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Сторонами не оспорюється період роботи Позивача на посаді судді, підстави та час звільнення.

На підставі пункту 28 розділу 2 Закону України 27.03.2014 № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» з 01.05.2014 виключено статтю 136 Закону України № 2453, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Таким чином, на момент подачі заяви на звільнення та звільнення Позивача спірна гарантія не діяла.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалось.

При цьому, згідно частини другої статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України оскаржуються до Вищого адміністративного суду України.

З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку про правомірність дій Відповідача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється у звязку з їх відсутністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_2