Справа № 814/133/16
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2016 р. Справа № 814/133/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Домусчі С.Д.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України про зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України (далі - відповідач) про зобов`язання здійснити дії щодо виплати добових за час відрядження в розмірі 2340,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що за період перебування на військовій службі неодноразово направлявся у відрядження, однак оплату добових не отримав.

Відповідач позов не визнав, зазначивши, що позивач під час відряджень мав право отримувати польове забезпечення в розмірі 100% добових, однак замість цього забезпечувався триразовим харчуванням.

За результатами розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 10 березня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв`язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 15.05.2015 р. по 25.12.2015 р. позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом начальника Генерального штабу від 23.11.2015 р. № 683 був звільнений у запас за станом здоров`я. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2015 р. № 263 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

За час проходження служби позивач неодноразово направлявся у відрядження до військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 з метою забезпечення чергування запасного командного пункту.

Згідно посвідчень про відрядження позивач перебував у відрядженні з 03.06.2015 р. по 17.06.2015 р., з 10.07.2015 р. по 04.08.2015 р. і з 17.08.2015 р. по 22.09.2015 р. Загальний строк відрядження склав 78 днів. Викладене підтверджується підписами і печатками відповідальних осіб про вибуття та прибуття з відрядження і відповідачем не оспорюється.

Суд першої інстанції задовольняючи позов керувався положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Інструкцією про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 6 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно з пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" від 02 лютого 2011 року № 98 визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а осіб начальницького складу Державної фельд`єгерської служби - Міністерством інфраструктури, працівників дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, - Міністерством закордонних справ

Так, згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 серпня 2011 року № 530 (далі - Інструкція) визначено, що службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.

Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.

Пунктом 1.11 Інструкції встановлено, що виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення проводяться за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки завіряються: у військових частинах - підписом командира військової частини або начальника штабу, а в установах, на підприємствах і в організаціях та інших органах виконавчої влади - підписом посадової особи, на яку покладено обов`язок відмічати посвідчення про відрядження.При цьому, згідно з пунктом 1.4 Інструкції забороняється провадити виплату добових та відшкодовувати витрати на наймання житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення, встановленого законодавством України.

Так, за відсутності в посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них) добові не виплачуються (пункт 1.12 Інструкції).

Посвідчення про відрядження позивача відповідає вимогам Інструкції, відхилень від порядку його оформлення судом не встановлено.

Відповідно до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 30 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач мав виплатити ОСОБА_1 добові за час відрядження в сумі 2340 грн. (згідно посвідчення термін відрядження склав 78 днів * 30,00 грн. = 2340 грн.).

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на витяги з наказів командира ВЧ - НОМЕР_2 , за якими ОСОБА_1 зараховано на котлове постачання , що передбачає триразове харчування, оскільки представник відповідача не надав доказів на підтвердження харчування позивача за рахунок бюджетних коштів та не надано доказів волевиявлення позивача про відмову від отримання добових або польових виплат в розмірі добових в грошовій формі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: С.Д. Домусчі