Справа № 11202/10/1570
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 11202/10/1570

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 та представника Головного управління МВС України в Одеській області - Масловського Миколи Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління МВС України в Одеській області, Відділу міліції на промтоварному ринку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області, третя особа - ОСОБА_5 про скасування наказу в частині звільнення з органів внутрішніх справ України, зобов'язання поновити позивача на службі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Одеській області, Відділу міліції на промтоварному ринку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області, третя особа - ОСОБА_5 про скасування наказу в частині звільнення з органів внутрішніх справ України від 06 жовтня 2010 року №506 о/с, зобов'язання поновити його на службі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 18 серпня 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ та на час звільнення проходив службу на посаді начальника сектора карного розшуку відділу міліції на промтоварному ринку 7 км ГУМВС України в Одеській області.

30 жовтня 2010 року позивач отримав лист Головного управління МВС України в Одеській області від 06 жовтня 2010 року №9/4814, яким повідомлено, що наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області його звільнено з органів внутрішніх справ України.

Наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області №506о/с майора міліції ОСОБА_4, начальника сектора карного розшуку відділу міліції на промтоварному ринку ГУМВС України в Одеській області звільнено у запас Збройних Сил України за п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», затвердженого 29 липня 1991 року Постановою Кабінету Міністрів України №114, за дискредитацію.

Зазначений наказ винесений на підставі наказу Головного управління МВС України в Одеській області №1067 від 04 жовтня 2010 року «Про покарання співробітників СКР ВМ на промринку ГУМВС».

Винесення вказаного наказу від 06 жовтня 2010 року №506о/с та звільнення позивача і стало підставою для його звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дискредитація органів внутрішніх справ полягала у проведенні оперативно-розшукових заходів без відома та дозволу керівництва, не повідомлення до чергової частини про встановлення осіб, які скоїли або мали намір скоїти злочин, не затримання цих осіб, вступ з ними та членами їх родини у стосунки поза інтересами служби, не повідомлення на наступний день про зазначені події керівництву, що підриває авторитет та довіру до органів внутрішніх справ. Також суд вважав, що висновки відповідача щодо дискредитації органів внутрішніх справ є правильними, тому наказ №506о/с від 06 жовтня 2010 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідає вимогам діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Згідно до ст.1 Закону України "Про міліцію" міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Положенням ст.2 вказаного Закону передбачено, що основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень; участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань; виконання адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням (ст.3 Закону України "Про міліцію").

Згідно до ст.18 наведеного Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

Преамбулою Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі Статут), передбачено, що цей Статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.2 Статуту).

Статтею 7 Статуту передбачені обов'язки осіб рядового і начальницького складу. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Також, вказаною статтею Статуту передбачено, що у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Наказом МВС України від 04 жовтня 2003 року №1155 було затверджено Інструкцію з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про злочини, інші правопорушення та події (далі Інструкція), п.1.1 якої передбачено, що ця Інструкція регламентує діяльність органів і підрозділів внутрішніх справ з питань реагування на заяви, повідомлення про злочини, інші правопорушення та події, а також організаційні і практичні заходи щодо вдосконалення цієї роботи.

Положеннями Інструкції визначено основні обов'язки працівників ОВС щодо реагування на повідомлення про правопорушення та інші події.

Відповідно до п.п.2.2.10 п.п.2.2 Інструкції працівник органів внутрішніх справ на території України незалежно від посади, яку він обіймає, місцезнаходження і часу, у разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою, повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний: негайно сповістити про ці події будь-якими каналами зв'язку до найближчої чергової частини органу внутрішніх справ.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підставами для покарання позивача та винесення спірного наказу було проведення ВВБ в Одеській області СВБ ГУБОЗ МВС України перевірки за скаргою ОСОБА_7 на неправомірні дії працівників МВС на промтоварному ринку 7 км., які в ніч з 4 на 5 вересня 2010 року вимагали від нього та ОСОБА_8 грошові кошти та примусили сплатити їх частину.

Службовою перевіркою було встановлено, що 04 вересня 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заступили на чергування по охороні складів по АДРЕСА_1 на промринку 7 км Овідіопольської дороги, де під час чергування побачили невідому особу на території складів, яка побачивши їх втекла кинувши ножиці для різки арматури, які підняв ОСОБА_7. До них підійшли працівники міліції та звинуватили їх в намаганні скоїти крадіжку та за непритягнення до кримінальної відповідальності вимагали 50 тис. доларів США. Під психологічним тиском вони погодились сплатити зазначену суму та сплатили її частину.

Позивач заперечував зазначені факти та отримання грошей, при цьому фактично підтвердив факт знаходження на території складів для перевірки інформації про скоєння крадіжки. Також, позивачем фактично було підтверджено не сповіщення ні свого безпосереднього керівництва, ні будь-який орган внутрішніх справ щодо виявленої події, яка загрожує громадській безпеці, а саме - про факт можливої крадіжки (намагання).

Про наведені обставини свідчать посилання позивача в апеляційній скарзі (т.1 а.с.186), де останнім зазначено, що наявна інформація (про крадіжку(намагання)) була загального характеру та не мала об'єктивного підтвердження (не містила свідчень про спосіб, час, місце та осіб які скоюють злочин).

В той же час, колегія суддів не приймає до уваги вказані посилання позивача та зазначає, що наведені ОСОБА_4 обставини не відміняють обов'язку працівника МВС дотримуватись п.п.2.2.10 п.п.2.2 Інструкції.

Додатково колегія зазначає, що об'єктива наявність/відсутність складу злочину (правопорушення) повинна бути встановлена за наслідком проведення перевірки повідомлення працівника МВС про виявлення події, яка загрожує громадській безпеці, а в даному випадку, факт можливої крадіжки (намагання).

Крім того, матеріали справи містять постанову старшого помічника прокурора Овідіопольського району про відмову в порушенні кримінальної справи від 20 жовтня 2010 року, в якій зазначено, що опитані начальник ВМ на проминку ГУМВС України в Одеській області підполковник міліції ОСОБА_9 та заступник начальника райвідділу підполковник міліції ОСОБА_3, який 05 вересня 2010 року був відповідальним по райвідділу, пояснили, що не давали вказівок ОСОБА_4 щодо організації та відпрацювання складських баз на АДРЕСА_1. ОСОБА_4 не повідомляв їм про наявну інформацію стосовно осіб, які вчинили або готувалися вчинити злочини, пов'язані з розкраданням майна зі складських приміщень, розташованих на АДРЕСА_1.

Також, у вказаній постанові зроблено висновок, що працівниками міліції ОСОБА_4, ОСОБА_10. та ОСОБА_6 не доведено до відома керівництву райвідділу про дану пригоду, ними порушено Інструкцію про порядок приймання, реєстрацію та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, в зв'язку з чим вони заслуговують на притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вказана постанова оскаржена та скасована не була.

Таким чином, враховуючи, що, зокрема, позивачем не повідомлено про наявну інформацію відносно осіб, які скоїли (намагалися скоїти) злочин, або готують скоєння злочину, не повідомлено про проведені ним заходи на наступний день ні в усній ні в письмовій формі, колегія суддів приходить до висновку про правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності твердження позивача стосовно знаходження останнього на лікарняному, як підставу для визнання неправомірним наказу про звільнення, з огляду на відсутність доказів знаходження на лікарняному під час звільнення, натомість справа містить лист ГУМВС в Одеській області (т.1 а.с.217), з якого вбачається, що позивач знаходився на лікарняному, зокрема, в період з 14 вересня по 05 жовтня 2010 року (спірний наказ від 06 жовтня 2010 року).

Також, посилання позивача на не ознайомлення з матеріалами службової перевірки та наказами про покарання та звільнення, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наявний акт відмови від ознайомлення та підпису матеріалів про звільнення з органів внутрішніх справ від 05 жовтня 2010 року, підписаний працівниками ВМ на промтоварному ринку ГУМВС України в Одеській області (т.1 а.с.59). Крім того, наказ про покарання №1067 та наказ про звільнення №506 о/с містить відмітку про ознайомлення з ним та підпис позивача 24 листопада 2010 року.

При цьому, судова колегія враховує, що оцінка та кваліфікація вказаним діям ОСОБА_4 була надана в наказі ГУМВС України в Одеській області №1067 від 04 жовтня 2010 року, який і є рішенням суб`єкта владних повноважень - ГУМВС України в Одеській області про притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення з ОВС і який останнім не оскаржувався та є не скасованим на цей час (т.1 а.с.60-61). В той же час, спірний наказ №506 о/с від 06 жовтня 2010 року є похідним від наказу №1067 від 04 жовтня 2010 року та прийнятий на реалізацію останнього, і в ході розгляду справи судовою колегією не було встановлено будь-яких порушень щодо процедури прийняття наказу №506 о/с від 06 жовтня 2010 року.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук