Справа № 813/4244/14
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Львів Справа № 876/3665/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

з участю секретаря Кіри Н. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 813/4244/14 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо видачі йому предметів речового майна за нормами забезпечення на час звільнення згідно з довідкою-розрахунком № 4/2010 на суму 6353,92 грн та зобов`язати відповідача видати йому предмети речового майна за нормами забезпечення, неотримані на час звільнення, згідно з вказаною довідкою-розрахунком.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року зазначену позовну заяву залишено без розгляду.

Позивач оскаржив вказану ухвалу, посилаючись на те, що вона винесена з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, залишаючи його позовну заяву без розгляду, не звернув увагу на те, що спір у даній справі стосується забезпечення речовим майном та не пов`язаний з проходженням чи звільненням з публічної служби, що виключає можливість застосування спеціального строку звернення з даним позовом до суду та свідчить про його звернення до суду в межах шестимісячного строку, перебіг якого необхідно обчислювати з моменту, коли він дізнався про порушене право на отримання належного йому речового майна отримання копії судового рішення про відмову йому в задоволенні позову про стягнення компенсації за неотримане речове майно.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі обставини, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча відповідача належним чином було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та згідно з наказом Міністра оборони України від 16 грудня 2010 року № 1466 звільнений з військової служби у запас на підставі пункту «б» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу.

Наказом Міністерства оборони України від 31 грудня 2010 року № 197 позивача було виключено із списків особового складу Головного представництва замовника № 4762 Міністерства оборони України.

Відповідно до довідки-розрахунку № 4/2010, виданої військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 не видано речове майно за період з 1998 року по 2010 рік на суму 6353,92 грн.

В інтересах позивача військовий прокурор Львівського гарнізону звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості з виплати грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 6353,92 грн, за результатом розгляду якого постановою Вищого адміністративного суду України від 06 лютого 2014 року у справі № 2а-11534/11/1370 відмовлено в задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у виплаті компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом після спливу встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку звернення до суду без наведення поважних причин його пропуску.

Згідно з частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як видно з матеріалів справи, позовні вимоги стосуються неотриманого позивачем речового майна за період з 1998 року по 2010 рік.

Натомість, до суду з зазначеним позовом позивач звернувся лише 16 червня 2014 року, не порушуючи питання про поновлення строку звернення до суду.

Частиною другою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка діяла до 31 грудня 2006 року, було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

З 01 січня 2007 року частинами першою та другою статті 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України, в тому числі кількість відповідного найменування предметів та строк їх носіння, затверджені чинними на момент виникнення спірних правовідносин постановами Кабінету Міністрів України від 22 липня 1998 року № 1135 «Про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном у мирний час» та від 28 жовтня 2004 року № 1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час».

З огляду на викладені правові норми, саме з моменту невидачі позивачу належного йому речового майна в межах строків, визначених вказаними вище постановами Кабінету Міністрів України, розпочався перебіг строку звернення до суду.

ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду лише 16 червня 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, та не надав суду доказів поважності причин його пропуску, що в свою чергу, відповідно до частини другої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Суд першої інстанції помилково вважав, що на спірні правовідносини розповсюджується місячний строк звернення до суду та що перебіг вказаного строку розпочинається з моменту отримання позивачем копії рішення Вищого адміністративного суду України про відмову в задоволенні позову про стягнення компенсації за неотримане речове майно, однак, такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи, так як суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, а тому відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 813/4244/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В. М. Багрій

Д. М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 04 липня 2016 року.