Справа № 205/1167/16-а
Суддя: Нижний А. В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

01.06.2016 Єдиний унікальний номер 205/1167/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/1167/16а
2а/205/38/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить:

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська зарахувати у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії ОСОБА_1 час заслання з 07.04.1945р. по 10.09.1955р.;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням її роботи, збільшення стажу на 30 років та з урахуванням раніше виплаченої суми пенсії.

Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, у яких просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на правомірність дійУПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська. Крім того посилався на те, що даний спір уже вирішений постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.01.2011р., а також постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012р. у справі №2а-5699/2011, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.03.2014р.

Ухвалою суду від 12.05.2016р., занесеною до журналу судового засідання, відповідач Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська замінений його правонаступником Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.

Крім того, ухвалою суду від 01.06.2016р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог за період до 12 січня 2011 року, а також залишено без розгляду позовні вимоги за період з 13 січня 2011 року до 07 серпня 2015 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (дівоче прізвище Петровська), 1938 р.н., на підставі наказу НКВС СРСР №7129-44р., як член сім'ї учасника підпілля ОУН-УПА, 25.10.1944р. із с. Раковець Теребовлянського (раніше Підгаєцького) району Тернопільської області за рішенням позасудових органів в адміністративному порядку була виселена в Іркутську область з конфіскацією майна. Виселення було затверджене Особливою нарадою при НКВС СРСР 07.04.1945р., протокол №14-а.

На поселенні перебувала до 10.09.1955р., знята з обліку спецпоселенців на підставі наказу МВС СРСР №00597-54.

Ухвалою судової колегії по кримінальних справах Верховного Суду УРСР від 18.06.1966р. постанова Особливої наради при НКВС СРСР від 07.04.1945р. про виселення скасована, справа закрита, ОСОБА_1 реабілітовано з поверненням конфіскованого майна або його вартості(а.с. 42).

Відповідно до довідки про реабілітацію №5-214н66 від 30.10.2002р., виданої Верховним Судом України, ОСОБА_1 вважається реабілітованою за ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с. 12).

У зв'язку з викладеним позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.01.2003р. (а.с. 8).

Позивач неодноразово зверталась до УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська з заявами про зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії часу заслання з 07.04.1945р. по 10.09.1955р., проте листами від 16.09.2011р. (а.с. 17-18), 22.12.2015р. (а.с. 19-20) їй було відмовлено у такому зарахуванні з посиланням на те, що вона є членом сім'ї громадянина, необґрунтовано притягнутого до кримінальної відповідальності, репресованого та згодом реабілітованого, а тому на неї не поширюються пільги, визначені у ст. 6 Закону України від 17.04.1991р. № 962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі - Закон № 962-XII).

Водночас, реабілітованими особами згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 962-XII вважаються особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР від 25 грудня 1958 року «Про кримінальну відповідальність за державні злочини», за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 962-XII реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій. Аналогічне положення закріплене в ст. 58 Закону України від 05.11.1991р. № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 6 Закону № 962-XII чинність статей 4, 5 та 6 цього Закону поширюється на жертви політичних репресій, що були реабілітовані до прийняття цього Закону.

Згідно з п. 7 Постанови Верховної Ради України від 24.12.1993р. № 3812-XII «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі - Постанова) направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку (стаття 3) - це застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв'язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Особи, які були незаконно вислані чи заслані і згодом реабілітовані, поновлюються в усіх громадянських правах, але на них не поширюються пільги, передбачені статтею 6 цього Закону.

Аналіз вказаного пункту Постанови дає підстави вважати, що він стосується тлумачення ст. 3, а не ст. 1 Закону № 962-XII.

Зважаючи на те, що відповідно до довідки про реабілітацію №5-214н66 від 30.10.2002р., виданої Верховним Судом України, ОСОБА_1 вважається реабілітованою за ст. 1 Закону № 962-XII, на неї не поширюються положення зазначеного пункту Постанови і вона має право на пільги, встановлені частиною першою статті 6 цього Закону.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 30.06.2015р. № 2-а-2364/11, 21-816а15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 2442 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності своїх дій щодо відмови позивачу у зарахуванні у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії часу її заслання з 07.04.1945р. по 10.09.1955р.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправною відмови УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська у зарахуванні у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії ОСОБА_1 часу її заслання з 07.04.1945р. по 10.09.1955р., зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську зарахувати у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії ОСОБА_1 часу її заслання з 07.04.1945р. по 10.09.1955р., а також здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії часу її заслання з 07.04.1945р. по 10.09.1955р. та з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 08 серпня 2015 року.

Керуючись ст. 6 Закону України від 17.04.1991р. № 962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», ст.ст. 9, 69-71, 94, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська у зарахуванні у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії ОСОБА_1 часу її заслання з 07.04.1945р. по 10.09.1955р.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську зарахувати у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії ОСОБА_1 час її заслання з 07.04.1945р. по 10.09.1955р.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії час її заслання з 07.04.1945р. по 10.09.1955р. та з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 08 серпня 2015 року.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України або прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

СуддяА.В. Нижний