Справа № 810/970/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року 810/970/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокар-777» про стягнення заборгованості,

Суть спору: Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокар-777» про стягнення заборгованості у сумі 45 558,56 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2016 замінено позивача у справі Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, на належного Державну службу України з безпеки на транспорті.

Позовні вимоги мотивовані несплатою відповідачем в добровільному порядку нарахованої плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в загальному розмірі 1 829,52 євро, що станом на день проведення розрахунку 16.09.2015 складає 45 558,56 грн., яку позивач просить стягнути у примусовому порядку.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокар 777» не зобовязано здійснювати сплату відповідної суми заборгованості, оскільки позивачем не було дотримано відповідний порядок проведення перевірки.

Так, зокрема, відповідач зазначив про те, що рейдова перевірка транспортних засобів ТОВ «Автокар 777» проводилась лише однією посадовою особою Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, яка була вдягнена у цивільний одяг; водію транспортного засобу відповідача не було предявлено направлення на перевірку та службового посвідчення; перевірка була проведена на тій частині автомобільної дороги, яка не була визначена щотижневим графіком здійснення габаритно-вагового контролю.

Також відповідач зауважив про те, що позивачем під час здійснення відповідного розрахунку не було враховано відстань за пройдену ТОВ «Автокар 777» частину маршруту без відповідного дозволу.

Крім того, відповідач вказав на те, що позивачем не надано доказів того, що визначена у розрахунках плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, вага вантажу у транспортних засобах, які 16.09.2015 зупинялись посадовими особами позивача, відповідає тій вазі, що зазначена у товарно-транспортних накладних № 0100 від 15.09.2015 та № 0101 від 15.09.2015, оскільки зважування здійснено не було.

При цьому відповідач звернув увагу на те, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує інформацію щодо ваги вантажу, а тому врахування позивачем її відомостей, під час визначення ваги вантажу та ваги транспортного засобу, є безпідставним.

Присутні у судовому засіданні представники сторін заявили клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вказані клопотання представників сторін були задоволені судом, про що було постановлено усну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання.

У звязку з цим, подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження. Згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. № 1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

16.09.2015 Управлінням Укртрансінспекції у Вінницькій області на автомобільній дорозі Стрий Кіровоград Знамянка 435 км. + 96 м. був проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу - автомобіля DAF, модель XF95.430, реєстраційний номер АІ ІІ89СР, з причепом марки STAS, модель SA339K, реєстраційний номер AI1169XO, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокар 777», за результатом чого було складено відповідну довідку, а також акт про перевищення транспортним засобом нормативних параметрів №003175 від 16.09.2015.

Як вбачається зі змісту вказаних документів, під час проведення контролю позивачем зафіксовано перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових обмежень, а саме: відповідачем було здійснено перевезення вантажу, при якому фактична маса автомобіля становила 53, 78 тон, у той час як допустимою нормою є 40,00 тон.

На підставі вищезазначених документів Управлінням Укртрансінспекції у Вінницькій області складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №175 від 16.09.2015 на суму 686,07 євро.

Також 16.09.2015 Управлінням Укртрансінспекції у Вінницькій області на автомобільній дорозі Стрий Кіровоград Знамянка 435 км+96 м був проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу - автомобіля MAN, модель TGA 18.400, реєстраційний номер AI 4257CT з причепом марки WIELTON, модель NW3, реєстраційний номер AI 3257XЬ, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокар 777», за результатом чого було складено відповідну довідку, а також акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №003176 від 16.09.2015.

Відповідно до вказаних документів під час проведення контролю посадовими особами Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області встановлено перевезення Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокар 777» вантажу з перевищенням встановлених вагових обмежень, зокрема, відповідачем було здійснено перевезення вантажу, при якому фактична маса автомобіля становила 56,56 тон, у той час як допустимою нормою є 40,00 тон.

На підставі вищевказаних документів позивачем було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 176 від 16.09.2015 на суму 1143,45 євро.

Вищевказані розрахунки були одержані відповідачем, про що свідчить підписи водїв на них та, крім того, розрахунки були направлені на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокар 777» супровідним листом Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області від 12.10.2015 № 1529/4/59-15.

Вказаний лист був отриманий відповідачем 21.10.2015, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення.

Несплата відповідачем в добровільному порядку нарахованої плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 1 829,52 євро стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 (далі Правила №30), транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (п. 3 Правил №30).

В свою чергу, згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 4 Правил №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до пункту 6 Правил №30 дозвіл видається:

- департаментом Державтоінспекції МВС - у разі виїзду за межі України або в'їзду на територію України виключно великогабаритними транспортними засобами;

- департаментом Державтоінспекції МВС або управліннями (відділами) Державтоінспекції головних управлінь (управлінь) МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі - якщо маршрут пролягає в межах Автономної Республіки Крим, області, між областями або між Автономною Республікою Крим, мм. Києвом і Севастополем та іншими адміністративно-територіальними одиницями;

- міськими або районними підрозділами Державтоінспекції - якщо маршрут проходить у межах міста, району.

Порядок отримання дозволу визначений пунктами 31-38 Правил №30.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок № 879, в редакцій чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно із пп.4 п.2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Як зазначено вище, під час здійснення позивачем габаритно-вагового контролю транспортних засобів ТОВ «Автокар 777» було встановлено перевищення нормативно допустимої маси транспортного засобу, рух якого дозволяється без отримання спеціального дозволу

Так, зокрема, відповідно до акта №003175 від 16.09.2015 відповідачем було здійснено перевезення вантажу, при якому фактична маса автомобіля становила 53,78 тон, при гранично допустимій нормі 40,00 тон.

Згідно з актом №003176 від 16.09.2015 фактична маса автомобіля, яким відповідач здійснював перевезення вантажу, становить 56,56 тон, у той час як допустимою нормою маси є 40,00 тон.

Також позивачем була встановлена відсутність у водіїв ТОВ «Автокар 777» дозволів на рух великовагових транспортних засобів, виданих Державтоінспекцією, про що складені відповідні акти.

Згідно з п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктом 29 Порядку №879 визначено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Відповідно до п.31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків у п'ятикратному розмірі.

Як зазначено вище, на підставі вищевказаних актів про перевищення транспортними засобами ТОВ «Автокар 777» нормативних вагових парламентів, позивачем було здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №175 від 16.09.2015, яким відповідачу нарахована плата за проїзд на суму 686,07 євро, та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №176 від 16.09.2015, яким позивачу нарахована плата за проїзд у розмірі 1 143,45 євро.

Отже, загальна сума плати за проїзд, яка була нарахована відповідачу, становить 1 829,52 євро

Відповідно до абз.2 п.27 Порядку № 879 плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно з офіційним курсом, встановленим Національним банком України на день проведення розрахунку, а саме 16.09.2015, курс гривні до євро становив: 2490,1923 грн. за 100 євро.

Таким чином, сума 1829,52 євро станом на 16.09.2015 за офіційним курсом гривні до іноземної валюти складає 45 558,56 грн.

Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879 перевізник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Однак, станом на день розгляду справи відповідачем не надані суду докази перерахування вказаної плати за проїзд в сумі 45 558,56 грн. або доказів оскарження розрахунків №175 від 16.09.2015 та №176 від 16.09.2015.

Відповідно до п. 26 Порядку № 879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що визначена контролюючим органом плата за проїзд, неоскаржена та несплачена перевізником-власником транспортних засобів у встановлені чинним законодавством строки, набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що позивач безпідставно враховував інформацію щодо ваги вантажу з товарно-транспортних накладних, оскільки вони не є тими документами, які підтверджують відомості щодо ваги вантажу, з поводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з п. 1 Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі-Правила № 363) товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п. 8.26 Правил №363 вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.

Пунктом 11.1 Правил №363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Згідно з пунктом 1 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 р. N 207, водій, який здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, повинен мати, зокрема, товарно-транспортну накладну.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку про те, що саме товарно-транспортна накладна є тим документом, яку має бути обовязково наявна у водія при перевезенні вантажу, та яка містить інформацію про товар, що перевозиться, зокрема, його вагу та масу брутто.

Крім того, суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що позивачем не надано доказів того, що визначена у розрахунках вага вантажу у транспортних засобах відповідача, які перевірялись Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, відповідає тій вазі вантажу, яка зазначена у товарно-транспортних накладних.

Так, відповідно до п. 13.1 Правил № 363 перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Згідно п. 13.2 Правил № 363 здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.).

Отже, під час прийому вантажу вантажоодержувач здійснює перевірку відповідності ваги та кількості відповідного товару.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування здійснювався позивачем з урахуванням товарно-транспортних накладних №0100 від 15.09.2015 та №0101від 15.09.2015.

Зі змісту вказаних документів вбачається, що вантажовідправником є ПП «Форвард», вантажоодержувачем ТОВ «Каховка ОСОБА_1» та автомобільним перевізником ТОВ «Автокар 777». Вага вантажу становить 56,56 тон (по ТТН № 0100 від 15.09.2015) та 53,78 тон (по ТТН №0101 від 15.09.2015).

Суд звертає увагу на те, що вищевказані товарно-транспортні накладні містять підписи уповноважених осіб та відбитки печаток ПП «Форвард» та ТОВ «Каховка ОСОБА_1» про здачу та прийом вантажу, що свідчить про те, що вантаж, який був зазначений у відповідних документах, був прийнятий ТОВ «Каховка ОСОБА_1».

При цьому, складені вантажоотримувачем акти до товарно-транспортних накладних свідчать про незначну розбіжність в масі вантажу, що, однак, не впливає на факт перевищення норму провозу вантажу автомобільним транспортом без отримання відповідного дозволу.

У звязку з цим, суд вважає, що зазначена у вищевказаних товарно-транспортних накладних інформація щодо вантажу, зокрема, його ваги, є достовірною, а тому підлягає використанню під час здійснення документального габаритно-вагового контролю та розрахунку плати за проїзд.

Крім того, суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на те, що підставою для звільнення його від відповідальності за порушення правил перевезення вантажів великогабаритним та великовантажним транспортом є допущені позивачем порушення порядку проведення перевірки у вигляді:

- непредявлення водіям транспортних засобів направлення на перевірку та службового посвідчення;

- здійснення перевірки на тій частині автомобільної дороги, яка не була визначена щотижневим графіком здійснення габаритно-вагового контролю (документального та з використанням пересувного пункту ДП «Вінницький облавтодор») на автомобільних дорогах загального користування у Вінницькій області на вересень 2015 року;

- проведення перевірки однією особою, яка не була вдягнена у формений одяг.

Так, суд зазначає, що незгода відповідача з діями представників Укртранспінспекції при проведенні рейдової перевірки надає йому право на оскарження відповідних дій позивача у судовому порядку в окремому процесі, проте доказів такого оскарження відповідач суду не надав.

Згідно із п. 41 Порядку № 879 дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

При цьому, суд зазначає, що окремі процедурні порушення, допущені позивачем при проведенні перевірки, які не вплинули на результат виявлення допущеного ТОВ «Автокар 777» порушення в сфері автомобільного транспорту, не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки факт допущення відповідачем порушення безпосередньо підтверджується матеріалами справи та свідчить про обґрунтованість вимог позивача.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, і відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокар 777» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Богунська, 22, ідентифікаційний номер 36303499) на користь Державного бюджету України 45 558 (сорок пять тисяч пятсот пятдесят вісім) грн. 56 коп. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.