Справа № 2-а-8027/09/1570
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2010-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2010 р.Справа № 2-а-8027/09/1570

Категорія:2.7Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2010 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26.04.2010 р. про відмову у роз`ясненні постанови Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомочною, неправомірною та незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання неправомочною, неправомірною та незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач свій позов підтримав та просив суд визнати неправомочною, неправомірною та незаконною бездіяльність Міністерства оборони України щодо надання йому інформації, що вказана у пунктах 1-4 заяви від 10.03.2009 р. на ім`я директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України, яка стосується особисто ОСОБА_1 . Також позивач просив суд зобов`язати відповідача надати йому інформацію щодо нього в об`ємах, які вказані в пунктах заяви ОСОБА_1 від 10.03.2009 року на ім`я директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України, з урахуванням того, що вказана інформація повинна містити лише данні про грошове забезпечення позивача від держави, яке нараховане та виплачене йому у порядку, визначеному чинним законодавством України. З метою підтвердження останнього позивач просить суд зобов`язати Міністерство оборони України видати довідку, що містить інформацію з відомостями по місяцям за період з 2002 по 2009 роки включно: повна назва посад згідно штатних розкладів, за якими ОСОБА_1 нараховувалось грошове забезпечення, за рахунок держави та в порядку, встановленому чинним законодавством України, номера штатних розкладів військових формувань, якими ці посади визначені. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на ненадання відповідачем інформації згідно заяви ОСОБА_1 від 10.03.2009 р., чим порушено вимоги чинного законодавства України, зокрема ст. 9 Закону України «Про інформацію».

Представник відповідача у судові засідання не з`являвся, а 09.07.2009 р. до суду надійшли заперечення на позов, в яких зазначалося, що питання оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», видачі свідоцтв про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та персоніфікованого обліку застрахованих осіб не відноситься до компетенції Міністерства оборони України. По суті позовних вимог від відповідача пояснень надано не було.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2010 р. позов ОСОБА_1 був задоволений частково: визнана неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України щодо ненадання відповіді по суті звернення на заяву ОСОБА_1 від 10.03.2009 р. на ім`я директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України; зобов`язано Міністерство оборони України надати ОСОБА_1 повну обґрунтовану відповідь по суті звернення на заяву ОСОБА_1 від 10.03.2009 р. на ім`я директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

22.04.2010 р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про роз`яснення постанови від 26.03.2010 р. з посиланням на те, що судове рішення йому незрозуміле та містить умови, які викликають спір при його виконанні, так як заявнику незрозуміло які із заявлених ним позовних вимог задоволені, а в яких відмовлено. У судовому засіданні 26.04.2010 р. ОСОБА_1 зазначену заяву підтримав та просив задовольнити, роз`яснивши постанову від 26.03.2010 р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.04.2010 р. ОСОБА_1 було відмовлено в роз`ясненні постанови Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2010 р. з тих підстав, що резолютивна частина постанови від 26.03.2010 р. містить чіткий та зрозумілий висновок суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а відмова у задоволенні іншої частини позовних вимог обґрунтована судом в мотивувальній частині постанови і не потребує більш детального викладення шляхом роз`яснення постанови суду.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 22.04.2010 р. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову від 26.03.2010 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити його адміністративний позов у повному обсязі, винести окрему ухвалу щодо порушення суддями Конституції України та законів України при здійсненні правосуддя, а також притягнути суддів до дисциплінарної відповідальності за порушення присяги судді. Крім того, апелянт просить визнати обґрунтованим його усне звернення від 15.03.2010 р. про відвід судді Аракелян М.М.

В свою чергу Міністерство оборони України також звернулося з апеляційною скаргою на зазначену постанову від 26.03.2010 р., в якій просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову у повному обсязі, так як судом неповно з`ясовано обставини справи та не надано належної оцінки всім доказам у їх сукупності.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.04.2010 р. ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить цю ухвалу скасувати та винести нову ухвалу про роз`яснення постанови Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2010 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Колегією суддів встановлено, що 13.03.2009 р. ОСОБА_1 звернувся до директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України з заявою від 10.03.2009 р. В цій заяві позивач просив надати йому таку інформацію: - оформити і вислати на його адресу довідку про грошове забезпечення для нарахування пенсії капітану 1 рангу ОСОБА_1 за період з 2002 по 2009 р.р. включно за формою додатка №1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 р.; - оформити та вислати на його адресу довідку, що містить відомості про кількість грошових коштів, перерахованих Міністерством оборони України до Пенсійного фонду України з метою здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування позивача, кадрового офіцера ВС України про те, якою військовою частиною (установою, організацією) МОУ України були здійснені її перерахування до Пенсійного фонду України і за який період (по місяцях), починаючи з 30.10.2002 року; - видати ОСОБА_1 свідоцтво про державне соціальне страхування, передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; - повідомити в якому відділі персоніфікованого відділу Пенсійного фонду України ОСОБА_1 може отримати індивідуальні відомості про себе, як про застраховану особу за формою додатка №2 до Порядку.

17.03.2009 р. заява ОСОБА_1 була одержана уповноваженою особою Департаменту фінансів Міністерства оборони України, про що свідчить копія відповідного поштового повідомлення, однак відповідь на цю заяву Міністерством оброни України надана не була, про що не заперечував сам відповідач.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з положень зазначених вище законів, Кодексу та з контексту Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність відповідача є протиправною.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про інформацію`від 02.10.1992 р. №2657-ХІІ основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації та свобода її обміну, законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону головними напрямками і способами державної інформаційної політики є, зокрема, забезпечення доступу громадян до інформації.

Вимогами ст. 29 Закону України «Про інформацію`передбачено, що доступ до відкритої інформації забезпечується, зокрема, шляхом безпосереднього її надання заінтересованим громадянам, державним органам та юридичним особам. Обмеження права на одержання відкритої інформації забороняється законом.

Під інформаційним запитом щодо доступу до офіційних документів в зазначеному Законі розуміється звернення з вимогою про надання можливості ознайомлення з офіційними документами. Громадянин має право звернутися до державних органів і вимагати надання будь-якого офіційного документа, незалежно від того, стосується цей документ його особисто чи ні, крім випадків обмеження доступу, передбачених цим Законом.

Тобто заява ОСОБА_1 являється офіційним запитом щодо доступу до офіційних документів і на порядок її розгляду поширюються вимоги, встановлені ст. 33 Закону України «Про інформацію». Цією статтею передбачено, що термін вчинення запиту на предмет можливості його задоволення не повинен перевищувати десяти календарних днів. Протягом зазначеного терміну державна установа письмово доводить до відома запитувача, чи буде його запит задоволено або що запитуваний документ не підлягає наданню для ознайомлення. Задоволення запиту здійснюється протягом місяця, якщо інше не передбачено законом.

Відмова в задоволенні запиту доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідач посилався на те, що питання оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», видачі свідоцтв про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та персоніфікованого обліку застрахованих осіб не відноситься до компетенції Міністерства оборони України.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги ці посилання відповідача з тих підстав, що зазначені обставини не дають право суб`єкту владних повноважень не надавати відповідь на запит позивача згідно з вимогами ст.ст. 33, 34 Закону України «Про інформацію».

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як ОСОБА_1 в своїй заяві не вимагав оформлення документів для призначення пенсії, а тільки просив надати інформацію стосовне себе особисто.

Бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді по суті заяви ОСОБА_1 від 13.03.2009 р. також позбавила заявника можливості оскаржити відмову за відповідною процедурою і суперечить вимогам ст.ст. 9, 10, 23, 31, 34 Закону України «Про інформацію», тобто є протиправною.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1 з визнанням протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо ненадання відповіді на заяву позивача від 10.03.2009 р. та зобов`язанням відповідача надати позивачу обґрунтовану відповідь по суті звернення.

Підстав для задоволення решти вимог позивача судом першої інстанції не має, так як наявність запитуваної позивачем інформації безпосередньо в інформаційних системах Міністерства оборони України в ході розгляду справи не знайшла підтвердження.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційних скаргах сторін про те, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги на постанову суду від 26.03.2010 р. задоволенню не підлягають.

Стосовно апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду від 26.04.2010 р. щодо відмови в задоволенні його заяви про роз`яснення постанови, то судова колегія вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає з тих підстав, що судом першої інстанції чітко та зрозуміло в резолютивній частині постанови викладений висновок про часткове задоволення позовних вимог, а відмова в задоволенні інших частин вимог обґрунтована в мотивувальній частині непідтвердженістю та недоведеністю зазначених в позові обставин, а тому більш детального викладення шляхом роз`яснення постанови не потребує.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу суду від 26.04.2010 р. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2010 року та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26.04.2010 р. про відмову у роз`ясненні постанови Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький