Справа № 820/1151/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
13 червня 2016 р. № 820/1151/16
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Харківської установи виконання покарань № 27
прозобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії адміністрації ХУВП №27, виражених в ненаданні ОСОБА_1 медичної допомоги в період з жовтня 2015 р. по день подачі позовної заяви включно, а також в ненаданні належних медичних документів в належним чином оформленому вигляді за весь період тримання під вартою - незаконними;

- зобов`язати адміністрацію ХУВП №27 відновити записи в журналі амбулаторного прийому ув`язнених 4 режимного корпусу за період з 2012 р. по 2015 р., а у випадку неможливості направити подання в належні органи з метою проведення перевірки по факту навмисного знищення та підробки документів;

- зобов`язати адміністрацію ХУВП №27 надати ОСОБА_1 лікування, призначене лікарями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до колективного висновку від 29.12.2015 в. в повному обсязі;

- зобов`язати адміністрацію ХУВП №27 надати ОСОБА_1 належним чином завірені копії якісного рівня її медичної картки за весь період її тримання у повному обсязі, а також належним чином завірені копії виписок із амбулаторних журналів 4-го режимного корпусу за період з 2012 р. по сьогоднішній день включно, і належним чином завірені виписки з амбулаторного журналу лікаря-терапевта ХУВП№27 ОСОБА_4 , за період з 23.12.2015 р. по сьогоднішній день;

- забезпечити доставку ОСОБА_1 в суд для особистої участі в судовому засіданні з метою дотримання принципу змагальності сторін, для чого направити відповідні вимоги до ХУВП №27, за адресою: АДРЕСА_1 , та в в/ч№ НОМЕР_1 Національної гвардії України, здійснюючого конвоювання, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

На виконання ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016р., Харківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним вище позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 29 грудня 2015 року під час утримання у Харківській установі виконання покарань № 27 у неї встановлено діагноз: варикозне розширення вен нижніх кінцівок. Рекомендовано: знаходження у теплому приміщені, фізіотерапевтичні процедури на суглоби та прийом медичних препаратів. На її неодноразові звернення до відповідача протягом півроку ніякої медичної допомоги та лікування з приводу наявного у неї захворювання вона не отримувала і не отримує, у зв`язку з чим порушені її права. Вказане слугувало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Позивач - ОСОБА_1 , утримується під вартою та знаходиться в ХУВП №27. Про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлена судом належним чином, в порядку передбаченому ст. ст. 33-35 КАС України, копія заперечень на позов також направлена позивачу. (а.с. 36-38, 40).

Представники відповідача - Харківської установи виконання покарань № 27, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, в порядку передбаченому ст. ст. 33-35 КАС України. Представники ОСОБА_5 та Шевчук А.В. прибули у судове засідання та не заперечували проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

У письмових запереченнях на позов відповідачем зазначено, що Харківська установа виконання покарань № 27 позов не визнає з огляду на те, що ОСОБА_1 перешкоджає оглядам та лабораторним дослідженням, котрі намагається провести ХУВП № 27, а відтак підтвердити діагноз реактивного артриту не виявляється можливим. На підставі викладеного, не можливо визнати дії адміністрації установи по ненаданню належного медичного обслуговування незаконними, у зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог (а.с. 51-53).

Оскільки визначене ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства залишається незмінним при розгляді будь-якої адміністративної справи, і дотримання вказаного завдання є обов`язковим в силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, то з огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши адміністративний позов та заперечення на нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_1 , засуджена до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у Харківській установі виконання покарань № 27.

Посилаючись на поганий станом здоров`я позивач зверталася до відповідача з проханням надати їй медичну допомогу, але як зазначає позивач належної медичної допомоги не отримала.

У зв`язку з цим, за зверненням гр. ОСОБА_6 , яка діє в інтересах позивача, прокуратурою Харківської області проведено перевірку.

За результатами перевірки, до відповідача надійшла вказівка про усунення порушень вимог законодавства в діяльності медичної частини установи за вих. № 809вих-15 від 18.09.2015 року (а.с. 61-62). У вказівці вимагалось вжити заходів щодо усунення недоліків порушень законодавства в діяльності медичної частини Харківської установи виконання покарань № 27, провести перевірку за фактом відсутності журналів реєстрації амбулаторних хворих та притягнути до дисциплінарної відповідальності винних осіб. Окрім того, було зобов`язано надати копію медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 під розписку. (а.с. 61-62).

На вимогу вказівки прокуратури про усунення порушень вимог законодавства в діяльності медичної частини установи щодо відсутності журналів за 2012-2014 роки адміністрацією ХУВП № 27 проведено службову перевірку, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 56-60).

Перевіркою було встановлено, що медичний працівник ОСОБА_7 , припустила зазначені вище порушення, але у зв`язку з її звільненням з посади наказом начальника установи від 14.11.2014 року (а.с. 67) притягнути її до відповідальності не виявилось можливим. Медичний персонал попереджено про виключення випадків втрати медичної документації, та у разі такого порушення винні будуть притягнути до дисциплінарної відповідальності. Копія медичної картки вручена ОСОБА_1 19.09.2015 року (а.с. 56- 57).

Також судовим розглядом встановлено, що лікарем ОСОБА_2 , якого запросила для огляду ОСОБА_1 , 29.12.2015р. останній був встановлений діагноз - варикозне розширення вен нижніх кінцівок. Рекомендовано: знаходження у теплому приміщенні, фізіотерапевтичні процедури на суглоби та прийом медичних препаратів.

Однак, ОСОБА_1 , як зазначає відповідач, від проходження курсу фізіотерапевтичних процедур у терапевтичному відділенні багатопрофільної лікарні при Темнівській ВК № 100

відмовилась, про що є записи в медичній картці.

На виконання наказу директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 29.03.2016р. № 152, та відповідно до листа заступника прокурора Харківської області, відповідачем, для підтвердження або спростування визначеного доктором ОСОБА_2 діагнозу ОСОБА_1 , було створено комісію, котра складалась з головного лікаря КЗОЗ "Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня", спеціаліста ревматолога, спеціаліста з терапії, лікаря - травматолога, лікаря - невропатолога, лікаря - офтальмолога. Як зазначає відповідач, комісія прибула до установи 05.04.2016р., але позивач оглянута комісією не була, оскільки категорично відмовилась від проходження огляду, про що складено рапорт. Після вивчення медичної документації, комісія дійшла висновку про те, що діагноз "варикозне розширення вен" не відповідає існуючим медичним класифікаціям, виходить за межі компетенції лікаря терапевтичного профілю та потребує підтвердження судинного хірурга. Діагноз реактивного артриту не підтверджений даними об`єктивного обстеження, відсутні лабораторні та рентгенологічні дослідження, а також відсутній опис стану суглобів. Комісією запропоновано ініціювати питання про запит у лікаря ОСОБА_2 відповідних спеціальностям сертифікатів лікаря-спеціаліста, а також відповідних категорій, у зв`язку з тим, що такої спеціалізації як лікар-ревматолог в Україні не існує (а.с. 70-78).

Поряд із цим, комісією запропоновано, провести консультацію профільного спеціаліста для підтвердження діагнозу варикозної хвороби та провести визначення клінічних лабораторних показників ОСОБА_1 для уточнення та об`єктивізації діагнозу реактивного артриту.

За рекомендаціями комісії та прокуратури Харківської області, 11.05.2016р. відповідачем був направлений лист до Обласної клінічної лікарні для вирішення питання щодо огляду гр. ОСОБА_1 лікарем - судинним хірургом та проведення лабораторних досліджень (а.с. 73-74).

16.05.2016р. для огляду ОСОБА_1 прибув лікар серцево - судинний хірург Обласної клінічної лікарні Овсянніков Ю.І., котрий був ознайомлений з медичною документацією хворої, але спростувати або підтвердити діагноз варикозної хвороби не мав можливості у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 в категоричній формі відмовилась від консультації та огляду. За цим фактом лікарем подано заяву та складено рапорт (а.с. 78).

Того ж дня, до установи відповідача прибув лаборант для забору крові для проведення лабораторних досліджень в умовах Харківської Обласної клінічної лікарні. ОСОБА_1 також відмовилась у категоричній формі від маніпуляції, і тому провести лабораторні дослідження не виявилось можливим. За цим фактом також складено рапорт (а.с. 76-77).

У позовній заяві позивач стверджує, що стан її здоров`я погіршився, внаслідок відсутності адекватного і, зокрема, вчасного лікування. На її думку, з жовтня 2015 року адміністрація ХВУП № 27 ухилялась від належного медичного обслуговування, у зв`язку з чим порушено її права. Внаслідок чого, остання звернулася до суду із позовом.

Разом з тим, належних та обґрунтованих пояснень щодо відмови від проходження медичного огляду та проведення лабораторних досліджень, позивач суду не надала.

Вирішуючи спір суд зазначає, що статтею 49 Конституції України гарантовано, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до п.4.ч.1 ст. 107 Кримінально виконавчого кодексу, засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України отримувати медичну допомогу і лікування, у тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих грошових коштів чи коштів рідних та близьких в закладах охорони здоров`я, які мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Також, відповідно до ст. 116 Кримінально виконавчого кодексу, засуджений має право звертатися за консультацією і лікуванням до установ, що надають платні медичні послуги. Оплата таких послуг і придбання необхідних ліків здійснюються засудженими або їхніми родичами за рахунок власних коштів. Консультування і лікування в таких випадках здійснюються в медичних частинах колоній за місцем відбування покарання під наглядом персоналу медичної частини."

Згідно до ст. 178. Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" 1992 року, кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: а) життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; ... д) кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій... е) достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; ... і) відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; ... й) можливість проведення незалежної медичної експертизи у разі незгоди громадянина з висновками державної медичної експертизи, застосування до нього заходів примусового лікування та в інших випадках, коли діями працівників охорони здоров`я можуть бути ущемлені загальновизнані права людини і громадянина..."

Згідно з підпунктами 5.1.1., 5.1.2. пункту 5.1 Порядку медико-санітарного забезпечення осіб, які утримуються в слідчих ізоляторах та установах виконання покарань Державного Департаменту України з питань виконання покарань, затвердженого Державним Департаментом України з питань виконання покарань, Міністерством охорони здоров`я України 18 січня 2000 року №3/6, зареєстрованого Міністерством юстиції України 09 березня 2000 року за №143/4364 (далі - Порядок), для медичного забезпечення підслідних та засуджених у місцях позбавлення волі створюється система лікувально-профілактичних закладів (підрозділів). Первинною ланкою цієї системи є медичні частини слідчого ізолятору та установ виконання покарань Департаменту виконання покарань. Завданням цих підрозділів є здійснення медичного контролю за станом здоров`я підслідних та засуджених шляхом проведення систематичних медичних оглядів, обстежень, організації та надання кваліфікованої медичної допомоги.

Відповідно до підпункту 5.1.4 пункту 5.1 Порядку, за неможливості надання необхідної медичної допомоги в місцях позбавлення волі залучаються сили та засоби лікувальних закладів Міністерства охорони здоров`я України згідно з чинним законодавством.

Як вже встановлено судом, гр. ОСОБА_1 скаржилась про відсутність належного лікування під час її тримання у ХУВП № 27.

Прокуратурою Харківської області було проведено перевірку цього питання та надано відповідачу в установленому законом порядку вказівку щодо усунення виявлених порушень в діяльності медичної частини установи відповідача.

Однак, позивач відмовилась від проведення медичних оглядів, що знайшло відображення у доповідних записках, актах, рапортах, складених медичними працівниками (а.с. 59-60, 71, 75-78).

Згідно з твердженнями відповідача, лікарі медичної частини ХУВП № 27 доклали усіх зусиль для належного медичного обслуговування ОСОБА_1 .

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Суд звертає увагу на те, що стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок дбати про фізичне благополуччя осіб, яких позбавлено свободи. У той же час вона не може тлумачитись як така, що закріплює загальний обов`язок звільнення затриманих у зв`язку зі станом здоров`я, а, скоріше, вимагає сумісності стану здоров`я ув`язненої особи з його або її тривалим ув`язненням, навіть якщо він або вона є серйозно хворими, та залежить від здатності держави надати відповідне лікування необхідної якості у місці ув`язнення (рішення від 4 жовтня 2011 року у справі "Гогінашвілі проти Грузії", заява N 47729/08, п. 79).

Отже, держава не може нести відповідальність за затримки, спричинені відмовами заявника від проходження медичних оглядів або від лікування у випадках, коли наявні у суду матеріали свідчили, що заявникові надавалася кваліфікована медична допомога, але він або вона добровільно від неї відмовлялися (рішення від 8 листопада 2007 року у справі "Князєв проти Росії", заява N 25948/05, п. 103).

У цілому суд вважає, що ХУВП № 47 надала достатні свідчення для того, щоб дійти висновку, що адміністрація ХУВП № 47 намагалась надати позивачу - гр. ОСОБА_1 , ефективну та прозору медичну допомогу. Отже, ця частина заяви має бути відхилена відповідно до підпункту "a" пункту 3 та пункту 4 статті 35 Конвенції як явно необґрунтована.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язати адміністрацію ХУВП № 27 надати ОСОБА_1 лікування, призначене лікарями ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , відповідно до колективного висновку від 29.12.2015 року в повному обсязі, суд вважає що вона є похідною, а тому задоволенню також не підлягає.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, судовим розглядом не встановлено факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно - правових відносин, відтак позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківської установи виконання покарань № 27 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Панченко