Справа № 2-а-7485/11
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2011-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-7485/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Постанова

Іменем України

01 серпня 2011 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району м.Миколаєва Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради, Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради, третьої особи виконкому Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и в:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району м.Миколаєва Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради (далі - Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району м.Миколаєва), третьої особи - Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. У червні 2011 року позивач змінила підставу позову, збільшила розмір позовних вимог та просила залучити до справи другого відповідача та третю особу.

Позов мотивований тим, що позивач є особою, яка із жовтня 2008 року отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 22.02.2011 вона звернулася до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району м.Миколаєва із заявою про перерахунок допомоги відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Однак, їй було відмовлено з посиланням на Закони України «Про державну допомогу сімям з дітьми», закони України про Державний бюджет України на відповідний рік та Порядок призначення та виплати державних допомог сімям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 19.05.2011 було відкрито скорочене провадження у справі в частині позовних вимог починаючи з 16.11.2010. У іншій частині вимог, а саме з 03.11.2008 по 15.11.2010, позовна заява залишена без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Ухвала суду про залишення позову без розгляду оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

У звязку із надходженням від позивача заяви про зміну підстави позову, збільшення розміру позовних вимог та залучення до справи другого відповідача та третьої особи, ухвалою суду від 13.06.2011 справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідачі та третя особа в судове засідання представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської рад надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких позов не визнав через пропуск позивачем строку звернення до суду та неподання у встановленому порядку заяви про перерахунок допомоги на дитину, у звязку із чим їй призначено допомогу у мінімальному розмірі 130,00 грн.

Заслухавши думку осіб, присутніх в судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», у редакції до внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VI (далі Закон України від 28.12.2007 № 107-VI), які рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнанні неконституційними, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На відмінну від положень наведеного Закону, частиною першою статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», у редакції Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, положення якої Конституційним Судом України неконституційними не визнавалися, встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України норми (пункт 25 розділу другого) Закону України від 28.12.2007 № 107-VI щодо внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», водночас, внесені наведеним Законом зміни до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" неконституційними не визнавалися.

Крім того, згідно статті 13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (в редакції Закону України від 28.12.2007 № 107-VI) право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Тобто, цими змінами законодавець надав право отримувати допомогу, передбачену статтею 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" як незастрахованим особам, так і застрахованим.

Між тим, відновлена з 22.05.2008 дія статті 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", передбачає отримання допомоги лише застрахованими особами.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 № 10-рп/2008 виникла колізія між статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" та статтями 13, 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", які регулюють одні й ті ж самі правовідносини.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, також відсутній закон, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 N 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Наведеної позиції Конституційний Суд України дотримувався і при розгляді інших справ, зокрема, при прийнятті рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

Враховуючи наведене, суд вважає, що зміни до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», які внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VI, автоматично скасовують норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зокрема статті 43 цього Закону, у редакції на дату прийняття цього Закону (18.01.2001). Тому, при виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 2008 року слід застосовувати положення статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" (в редакції із змінами, внесеними Законом України від 28.12.2007 № 107-VI).

Одночасно суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (в редакції із змінами, внесеними Законом України від 28.12.2007 № 107-VI) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

У ході судового розгляду справи встановлено, що позивач не зверталася до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району м.Миколаєва Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради, до повноважень якого згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» віднесено призначення і виплату допомог, передбачених наведеним Законом, із заявою про перерахунок допомоги з урахуванням отриманого доходу, хоча відповідні розяснення їй відповідачем надавалися.

За таких обставин, суд визнає правомірними дії відповідачів щодо виплати позивачу допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку в мінімальному розмірі, встановленому частиною першою статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а саме 130,00 грн.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на статтю 22 Конституції України як в частині обсягу соціальних гарантій, так і відносно доводів щодо скороченого провадження, оскільки вирішення питання щодо конституційності норм законів України віднесено до компетенції Конституційного Суду України.

Щодо позовних вимог за період з 03.11.2008 по 15.11.2010, які залишено ухвалою суду від 19.05.2011 без розгляду на підставі статті 100 КАС України, незважаючи на оскарження ухвали позивачем, суд не вбачає підстав для їх задоволення з підстав, які наведено вище.

Оскільки позивачем не доведено порушення відповідачами її прав, відповідно не підлягає задоволенню вимога про відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного та наведених норм матеріального права, в силу рішення Конституційного Суду України рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа про набуття чинності Конституцією України), керуючись статтями 9, 13, 12, 70, 71, 158, 159, 161 - 162, 183-2, 185, 186 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району м.Миколаєва Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради, Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради, третьої особи виконкому Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст постанови підписано 04.08.2011