Справа № 825/1205/16
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 липня 2016 року Чернігів Справа № 825/1205/16

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л.О., перевіривши матеріали позовної заяви Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням у вищому навчальному закладі,

В С Т А Н О В И Л А:

04.07.2016 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, в якому просить стягнути з відповідача на користь держави (Адміністрації Державної прикордонної служби України) грошові кошти у розмірі 102 732,58 грн витрат, пов'язаних з утриманням позивача у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, необхідно врахувати, що згідно п.6 ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - Кодекс, КАСУ) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч.1 ст.2 Кодексу).

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 Кодексу).

Відповідно в силу п.1 ч.2 ст.17 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. За визначенням терміну "справа адміністративної юрисдикції" - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1 ч.1 ст.3 Кодексу).

Як передбачено ч.ч.1-3 ст.6 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Як вбачається з позову, відповідачем у даній справі є фізична особа, яке не є суб'єктом владних повноважень, а предметом позовних вимог у даній справі є стягнення в дохід держави коштів, що фактично є збитками, завданими, на думку позивача, державі незаконними діями фізичної особи, яка у минулому проходила військову службу (навчання).

При цьому суд враховує, що в силу ч.2 ст.21 КАСУ вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Частиною 2 ст.4 КАСУ встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Аналіз приписів наведених норм дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, вимога про відшкодування шкоди в порядку адміністративного судочинства може пред'являтися виключно до суб'єктів владних повноважень.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З позову вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом прав, що випливають з правовідносин щодо відшкодування збитків нанесених державі під час навчання в Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та проходження служби на підставі укладеного контракту. Тобто, спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, особою, яка була звільнена із Збройних Сил України у запас та відрахована з числа курсантів вищого навчального закладу та випливає з договірних правовідносин, які в свою чергу, у випадку коли однією зі сторін яких є фізична особа, регулюються Цивільним кодексом України. Отже, такий спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ", ураховуючи положення ст.1 ЦПК України та ст.2 КАС України, зазначено, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку, це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного права, не зважаючи на ту обставину, що рішення щодо відшкодування збитків нанесених державі службовою особою приймається суб'єктом владних повноважень, позов, поданий військовою прокуратурою, має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Частиною 2 ст.161 КАСУ передбачено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 і п.2 ч.1 ст.237 цього Кодексу.

Верховний Суд України у постанові від 18.06.2013 по справі № 21-124а13, дотримується позиції, що вимога про відшкодування шкоди в порядку адміністративного судочинства може пред'являтися виключно до суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАСУ рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Пунктом 10 ст.25 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" зазначено, що особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и" ч.6 ст.26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Судом встановлено, що предметом спору у справі є відшкодування збитків державі пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі. Тобто факт збитків нанесених державі потребує доведенню в цивільному процесі, оскільки правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем мають ознаки цивільних та регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Заявлений позов Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням у вищому навчальному закладі не є адміністративним, оскільки не містить вимоги позивача про визнання дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень або суб'єкта правових відносин (та в чому вони полягають) неправомірними. Позивачем в порядку адміністративного судочинства заявлена лише позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди, завданої, на думку позивача, неправомірними діями фізичної особи ОСОБА_1.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, при отриманні матеріалів справи судом встановлено, що спір у цій справі предметно непідсудний Чернігівському окружному адміністративному суду.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки заявлені вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як визначено п.1 ч.1 ст.109 КАСУ суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається (ч.5 ст.109 Кодексу).

Відповідно до ч.6 ст.109 КАСУ суд роз'яснює позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства і він має право звернутися до місцевого загального суду згідно ст.ст.3, 15 ЦПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідно до п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України, у відкритті провадження у справі необхідно відмовити, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, та повернути позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами позивачу.

Керуючись ст.17, п.1 ч.1 ст.109, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И Л А:

У відкритті провадження по справі за позовом Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням у вищому навчальному закладі - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. Відмова у відкритті провадження не позбавляє права звернення щодо відшкодування збитків державі, спричинених нестачею майна до місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Житняк