Справа № 820/1428/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

24 червня 2016 р. №820/1428/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Прайм" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Прайм", звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення від 10.07.2015р. №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем - 24104614 грн. та за штрафними санкціями - 12052307 грн., а також від 25.09.2015р. №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем - 30 414 775 грн., за штрафними санкціями - 15207387,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки посилання податкового органу на те, що відсутній факт відвантаження придбаного товару у ТОВ «ТЕХ ПРОМ» та ТОВ «ІВАКАН» не мав місця через те, що придбаний товар відвантажено на експорт, проте, у висновках акту перевірки не надано оцінку податковим органом щодо зазначеного факту. Виходячи з наведеного, фахівцями СДПІ не досліджено у повному обсязі рух товару та первинні документи щодо здійснення господарської діяльності позивача, про що свідчить припущення щодо нереальності проведення господарських операцій, що, на думку контролюючого органу, призвело до «втрати юридичної сили первинними документами за вказаними операціями».

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті у відповідності до чинного законодавства, на підставі висновків викладених в акті перевірки, які, на думку відповідача, є обґрунтованими та правомірними.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях.

Представники відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмових запереченнях обставини.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Прайм" (далі ТОВ "ЛГЗ "Прайм") () зареєстровано як юридична особа, перебуває на обліку в СДПІ з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС (т.1 а.с.86-87), є платником податку на додану вартість (т.2 а.с.172).

Відповідно до Відомості від 17.03.2016 №03.1-11/1073 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, виданої Головним управлінням статистики у Харківській області, видами діяльності ТОВ "ЛГЗ "Прайм" за КВЕД - 2010 є дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв; виробництво виноградних вин; виробництво інших недистильованих напоїв із зароджуваних продуктів; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; оптова торгівля напоями; неспеціалізована оптова торгівля; роздрібна торгівля напоями в спеціальних магазинах (т.1 а.с.84-85).

Судом встановлено, що фахівцями Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові МГУ Міндоходів проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "ЛГЗ "Прайм" з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Івакан» щодо правомірності віднесення до податкового кредиту у серпні 2014 року суми ПДВ за червень 2014 року та по взаємовідносинам з ТОВ «ТЕХ ПРОМ» щодо правомірності віднесення до податкового кредиту у серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2014 року суми ПДВ за липень, серпень, вересень 2014 року та податку на прибуток за 9 місяців 2014 року.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складений акт від 25.05.2015 №143/28-09-42-10/33867056 (т.1 а.с.9-53), яким встановлено порушення вимог п. 44.1 ст. 44,п.п. 138.1.1 п. 138.1, п.138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 24104614 грн.; п.185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ПК України, що призвело до заниження ТОВ "ЛГЗ "Прайм" ПДВ у сумі 30414775 грн., в т.ч. по періодах: за серпень 2014 року у сумі 6815236 грн., за вересень 2014 року у сумі 9689292 грн., за жовтень 2014 року у сумі 4760755 грн. за листопад 2014 року сумі у сумі 4988267 грн., за грудень 2014 року у сумі 4161225 грн.

Зазначений акт було оскаржено позивачем в адміністративному порядку до СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС (т. а.с.58-60).

Рішенням СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС від 24.06.2015 №555-15 (т.1 а.с.61-65) висновки акту перевірки визначено в наступній редакції: п. 44.1 ст. 44,п.п. 138.1.1 п. 138.1, п.138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 24104614 грн.; п.185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до заниження ТОВ "ЛГЗ "Прайм" ПДВ у сумі 18771662 грн., в т.ч. по періодах: за серпень 2014 року у сумі 6815236 грн., за вересень 2014 року у сумі 9689292 грн., за жовтень 2014 року у сумі 2267134 грн. та призвело до завищення відємного значення на суму 11643113 грн.: за жовтень 2014 року у сумі 2493621 грн., за листопад 2014 року сумі у сумі 4988267 грн., за грудень 2014 року у сумі 4161225 грн.(т.1 а.с.61-65).

За результатами висновків, викладених в акті перевірки, СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС винесені податкові повідомлення-рішення, а саме: від 10.07.2015 №, від 10.07.2015 №, від 10.07.2015 №. Зазначені податкові повідомлення були оскаржені в адміністративному порядку до Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників (т. а.с.66-68).

Рішенням Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників від 22.09.2015 №22153/10/328-10-10-04-33 (т. а.с.69-72), скасовано податкові повідомлення рішення від 10.07.2015 №; № та зобовязано СДПІ з ОВП у м. Харкові МГУ ДФС винести нові згідно висновків акту перевірки від 25.05.2015 №143/28-09-42-10/33867056, податкове повідомлення - рішення від 10.07.2015 № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами висновків акту перевірки та на підставі вказаного рішення податковим органом винесено нове податкове повідомлення рішення від 25.09.2015 №, яким збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ в розмірі 45622162,50 грн., в т.ч. за основним платежем в розмірі 30414775 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15207387,50 грн. (т.1 а.с.54-55).

Також залишено без змін податкове повідомлення рішення від 10.07.2015 № (т.1 а.с.56-57), яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 36156921 грн., в т.ч. за основним платежем в розмірі 24104614 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 12052307 грн.

Зазначені рішення були оскарженні позивачем в адміністративному порядку до ДФС України (т.1 а.с.73-75).

Проте, рішенням ДФС України від 21.12.2015 №27329/6/999-99-10-01-04-25 (т.1 а.с.76-82), податкові повідомлення рішення залишено без змін та рішення, прийняте в результаті первинної скарги, а скаргу без задоволення.

Перевіряючи обґрунтованість висновків СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС, викладених в акті перевірки від 25.05.2015 №143/28-09-42-10/33867056, суд встановив наступне.

Як вбачається з вказаного акту перевірки, податковим органом не підтверджено факт відвантаження ТОВ «ТЕХПРОМ» олії соняшникової та шроту у кількості 15540,3 т на адресу ТОВ «ЛГЗ «ПРАЙМ» вартість 147073878,41 грн., а також не підтверджено факт відвантаження ТОВ "ІВАКАН" продукції на адресу позивача у сумі 1000000 грн.

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ "ЛГЗ "Прайм" (покупець) та ТОВ "ТЕХ ПРОМ" (постачальник), укладено декілька договір поставки: від 23.06.2014 №23/06-14 (т.2 а.с. 29-32) та від 18.09.2014 №18/09-14 (т.2 а.с.55-58).

Згідно п.п.1.1 вказаних договорів поставки - постачальник зобовязується передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити: олію з насіння соняшника (сиру нерафіновану), урожаю 2013 року (договір поставки від 23.06.2014 №23/06-14); шрот соняшниковий універсальний (або високо протеїновий) тостований негранульований (ДСТУ 4638:2006 шрот соняшниковий. Технічні умови) (договір поставки від 18.09.2014 №18/09-14) надалі «товар». Також відповідно до умов поставки за вказаними договорами поставка товару здійснюється на умовах визначених у Специфікаціях до даних договорів, а також тих особливостей, що випливають із умов договорів. Приймання товару за кількістю проводиться на підставі акту прийому передачі, укладеного між постачальником та покупцем (по кількості на підставі супровідних документів на товар; по якості на підставі сертифікату якості). Датою поставки товару вважається дата передачі товару у пункті передачі уповноваженому представнику покупця, який зазначається у специфікації.

Позивачем до матеріалів справи надано на підтвердження придбання товару за договором від 23.06.2014 №23/06-14, їх сплати, отримання, первинні документи, а саме: специфікації №3,№4,№5,№6,№7,№8,№9, видаткові накладні, акти приймання передачі товару, бухгалтерську довідку (т.1 а.с. 220-222, т.2 а.с. 33-54, 171), платіжні доручення (т.2 а.с.218-236, 239-250, т.3 а.с.1-9), податкові накладні та розрахунки коригувань до податкової накладної (т.2 а.с.190-198).

На підтвердження придбання товару за договором від 18.09.2014 №18/09-14, їх сплати, отримання, позивачем надано первинні документи, а саме: специфікацію №1, видаткові накладні, акти приймання передачі товару, (т.2 а.с.59-63), бухгалтерську довідку щодо наявної заборгованості перед контрагентом постачальником (т.2 а.с.171), податкові накладні (т.2 а.с.199-200).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оприбутковано придбаний товар у ТОВ "ТЕХ ПРОМ" за договорами поставки від 23.06.2014 №23/06-14 та від 18.09.2014 №18/09-14, що підтверджується витягом з журнал ордеру і відомостями по рахунку 631 (т.2 а.с.168), оборотно сальдовими відомостями по рахунку 631 (т.2 а.с.169-170), актом звірки (т.2 а.с.173-176).

Як встановлено з пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, товар придбаний у ТОВ "ТЕХ ПРОМ" позивач отримував в різних пунктах передачі, адреси яких було визначені у специфікаціях до вказаних договорів, а саме за адресами: м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 63; Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 6; м. Одеса, вул. Приморська,40; м. Херсон, вул. Красностуденька, 36-в.

При цьому, судом встановлено, що переміщення придбаного товару, а саме: олії з насіння соняшника, а також шроту соняшникового універсального з пункту передачі до митного оформлення для експортної торгівлі, позивачем укладено відповідні договори про надання послуг з перевалки, а також транспортно - експедиторського обслуговування з ТОВ «Одеський портовий виробничоперевалочний комплекс»; ТОВ Миколаївським підприємством «Термінал»; ТОВ «ДЕСАЖ ЛОДЖИТИК СЕРВІСЕЗ»; ТОВ «Агро-КЛАС»; ТОВ «Херсон» (т.2 а.с. 64-112, 114-127).

На підтвердження виконання наданих послуг позивачем до матеріалів справи надано акти приймання передачі наданих послуг (т.2 а.с.177-182,185-186, 205-217), розрахунок сплати за надані послуги (т.2 а.с.183, 187), витяги з журналів ордерів та відомостей щодо сплати за отримані послуги.

Суд зазначає, що придбаний товар у ТОВ "ТЕХ ПРОМ" та придбані послуги з перевалки та транспортування вказаного товару були використані у власній господарській діяльності ТОВ "ЛГЗ "Прайм" для подальшої реалізації на експорт товару. На підтвердження зазначеного до матеріалів справи позивачем надано відповідні договори надання послуг з декларування та митного оформлення товарів, акти приймання передачі, платіжні доручення, вантажно - митні декларації, контракти тощо (т.1 а.с. 173-211, т.2 а.с. 201-204).

Також в ході судового розгляду судом встановлено, що між ТОВ "ЛГЗ "Прайм" (покупець) та ТОВ "ІВАКАН" (постачальник) укладено, зокрема, договір купівлі - продажу від 26.06.2014 №26/06/14-1, разом з додатковою угодою (т.2 а.с. 128- 130). Згідно п.п.1.1 вказаного договору купівлі - продажу, продавець зобовязується продати та передати у власність покупцю товар - олію конопляну (надалі товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити його на умовах договору.

На підтвердження реальності здійснення господарської діяльності щодо придбання вказаного товару у ТОВ "ІВАКАН", в частині виявлених порушень в акті перевірки, позивачем до матеріалів справи надано податкову накладну (т. 1 а.с.212), платіжні доручення (т.2а.с.237-238), бухгалтерську довідку (т.2 а.с.171), а також на підтвердження оприбуткування придбаного товару витяг з журналу ордеру і відомостей по рахунку 631 (т.2 а.с.167).

Як встановлено з матеріалів справи, переміщення вказаного товару не здійснювалося, оскільки придбаний товар знаходився на зберіганні у ТОВ "ІВАКАН" на підставі договору зберігання.

Так, судом встановлено, що між позивачем (власник) та ТОВ "ІВАКАН" (зберігач), укладено договір зберігання від 30.06.2014 №30/06/2014-1 (т.2 а.с.134-137). Згідно п.п. 1.1 вказаного договору зберігання зберігач приймає, а власник майна передає на відповідне зберігання на умовах договору протягом строку його дії олію конопляну (в подальшому майно). Відповідно до умов передачі майна вказаного договору зберігання власник майна передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання майна в кількості, вказаній в актах прийому передачі майна після підписання договору. Місце зберігання майна: Харківська область, Харківський район, с. Бабаї, вул. 1 Травня, 97.

Згідно додатку (опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді) до протоколу тимчасового доступу до речей і документів старшого слідчого з ОВС відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань МГУ ДФС - Центрального офісу з ОВП від 07.04.2015, на підставі ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 23.02.2015, у підприємства вилучено акти приймання - передачі майна на зберігання та повернення майна із зберігання (т.2 а.с.162-166).

Суд зазначає, що придбаний товар у ТОВ ""ІВАКАН" був використаний у власній господарській діяльності ТОВ "ЛГЗ "Прайм" для подальшої реалізації на експорт. На підтвердження зазначеного до матеріалів справи позивачем надано відповідний договір комісії, акт приймання - передачі товару за договором комісії, вантажно - митні декларації тощо (т.2 а.с. 213-219).

Судом встановлено, що податкові накладні, виписані ТОВ «ТЕХ ПРОМ» та ТОВ «ІВАКАН», відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України.

Позивач сплатив відповідні витрати, суми ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «ТЕХ ПРОМ» та ТОВ «ІВАКАН» були включені до складу податкового кредиту та відображені в податкових деклараціях з ПДВ у перевіряємому періоді, поданих до податкового органу.

Таким чином, ТОВ «ТЕХ ПРОМ» та ТОВ «ІВАКАН» - виконали свої зобов'язання за вказаними вище договорами, а ТОВ "ЛГЗ "Прайм" прийняло ТМЦ за цими договорами, які відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача.

На підставі зазначених вище обставин суд дійшов висновку, що подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем - ТОВ "ЛГЗ "Прайм" витрати у спірних правовідносинах шляхом вибуття коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату вартості придбаного товару) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Наявні у справі докази не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентами позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Відповідно до п.п. «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п.198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, зокрема, дата отримання платником податку товарів/послуг.

Аналіз чинного податкового законодавства вказує на те, що законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Склад валових витрат та порядок їх визначення ст.ст.138, 139 ПК України.

Відповідно до ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку податку на прибуток не встановлюють особливих вимог до первинних документів і облікових регістрів, що повинні використовуватися при обчисленні даного податку, тому відповідними документами податкового обліку вважаються бухгалтерські документи і регістри обліку, складені належним чином.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Пунктом 138.8 ст. 138 ПК України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загально - виробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України - не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Суд зазначає, що угоди, укладені між позивачем та його контрагентами: ТОВ «ТЕХ ПРОМ» та ТОВ «ІВАКАН» є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними.

Суд, аналізуючи вищезазначені положення нормативно-правових актів, приходить до висновку, що необхідною умовою для включення понесених витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат є наявність звязку товарів (робіт, послуг) з господарською діяльністю підприємства. Придбання таких товарів (робіт, послуг) повинно бути складовою частиною діяльності особи, що направлена на отримання доходу.

Судом встановлено, що видами діяльності позивача, зокрема, є оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами.

Суд зазначає, що придбані товари у ТОВ «ТЕХ ПРОМ» та ТОВ «ІВАКАН» були використані для здійснення господарської діяльності шляхом реалізації на експорт придбаного товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами надання послуг з декларування та митного оформлення товарів, актами приймання передачі, платіжними дорученнями, вантажно - митними деклараціями, контрактами (т.1 а.с. 173-211, т.2 а.с. 201-204), договором комісії, актом приймання - передачі товару за договором комісії, вантажно - митними деклараціями тощо (т.2 а.с. 213-219).

Зазначена закупівля ТМЦ та послуг у контрагентів безпосередньо повязана з господарською діяльністю підприємства, оскільки придбані товари забезпечують умови виробництва реалізованої продукції, умови відвантаження продукції та отримання сировини для виробництва, що, в свою чергу, надає позивачу можливість займатися діяльністю щодо виробництва продукції, реалізації, яка направлена на отримання доходу.

Позивачем надані всі належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання послуг та робіт, які призначені для використання у господарській діяльності ТОВ "ЛГЗ "Прайм".

Таким чином, позивачем було повністю дотримано всіх вимог Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит та відображення валових витрат по операціях з ТОВ «ТЕХ ПРОМ» та ТОВ «ІВАКАН», позивачем подано декларації з ПДВ, розрахунки податку на додану вартість та декларації з податку на прибуток. Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Згідно з вимогами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання відповідача на податкову інформацію Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області від 13.11.2014 №17845/05-81-22-02-10-2 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «ТЕХ ПРОМ» по взаємовідносинам з платником податків за липень, вересень 2014 року, а також на акт Нововолинської ОДПІ від 03.11.2014 №949/148/2200/34640157 про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ "ІВАКАН" щодо встановлення фінансово - господарських взаємовідносин та взаєморозрахунків з ТОВ "ЛГЗ "Прайм" за червень 2014 року - суд не бере до уваги, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Також, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ Фірма ВІК до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарських операцій між ТОВ «ТЕХ ПРОМ» та ТОВ «ІВАКАН» та правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат та сум валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податковим накладним, які виписані на виконання умов договірних відносин.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 10.07.2015 №, від 25.09.2015 № є необґрунтованими, через що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, суд присуджує позивачу з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору у розмірі 1226686, 26 грн., що підтверджується квитанцією від 04.03.2016 №169 (т.1 а.с.4).

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Прайм" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС від 10.07.2015 №, від 25.09.2015 №.

Стягнути з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Прайм" (, поштовий індекс 63525, Харківська область, Чугуївський район, смт. Малинівка, вул. Олімпійська,1) у розмірі 1226686, 26 грн. (один мільйон двісті двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят шість гривень 26 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова виготовлена у повному обсязі 01 липня 2016 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.