Справа № 810/244/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року 810/244/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, треті особи: Державна казначейська служба України в Київській області, Володарський районний суд Київської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Київській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому вихідної допомоги у розмірі 20 місячних заробітних плат та зобовязати відповідача провести нарахування та виплату вихідної допомоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді є порушенням його соціальних гарантій, передбачених Конституцією України та законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням, яким підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» з 01.04.2014 р., ст.136 ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачена виплата вихідної допомоги судді у разі його виходу у відставку виключено. Таким чином, у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з його виходом у відставку.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України в Київській області до суду не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи належним чином повідомлений, заяви щодо відкладення розгляду справи або її розгляду за його відсутності до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомляв.

Представник третьої особи Володарського районного суду Київської області надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає у звязку з наступним.

Наказом Управління юстиції Київської облдержадміністрації від 23.12.1993 року № 437 ОСОБА_1 зарахований на посаду судді Володарського районного суду Київської області.

Позивачем 10 вересня 2013 року подано до Вищої ради юстиції України заяву про відставку.

Рішенням Вищої ради юстиції України від 15.10.2013 року № 1033/0/15-13 було внесено подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Володарського районного суду Київської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Верховною Радою України 25.12.2014 прийнято постанову №59-VIII «Про звільнення суддів», якою відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено ОСОБА_1 з посади судді Володарського районного суду Київської області.

Відповідно до наказу Володарського районного суду Київської області від 20.01.2015 № 2-КС позивача було звільнено з посади судді Володарського районного суду Київської області.

Позивач 23.10.2015 року звернувся до ТУ ДСА України в Київській області з відповідною заявою щодо вирішення питання про виплату йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Розглянувши звернення позивача, листом від 19.11.2015 № 06-08/4958 відповідачем відмовлено у виплаті вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, посилаючись на те, що на момент звільнення позивача ст.136 ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачена виплата суддям вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку відповідно до ОСОБА_2 України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», було виключено.

Вважаючи відмову ТУ ДСА України в Київській області щодо виплати йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат у зв'язку з виходом у відставку протиправною та такою, що порушує його права та інтереси, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Так, частина перша статті 136 ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній на день подання позивачем заяви про відставку, дійсно передбачала виплату судді, який вийшов в у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, на час набрання чинності постановою Верховної Ради України про припинення повноважень позивача як судді прийнято Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Зазначеним ОСОБА_2 , який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів», а саме виключено статтю 136 даного ОСОБА_2.

Відтак, на момент виходу у відставку позивач втратив право на отримання вихідної допомоги.

При цьому, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, дії відповідача не можуть вважатися протиправними, оскільки на момент виходу позивача у відставку чинним законодавством не було передбачено такої виплати, як вихідна допомога, а тому були відсутні правові підстави для її виплати.

Слід також зазначити, що Конституційний Суд України рішенням від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 визначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Вказаним рішенням визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення статей 103, 109, 136, 137, абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року N 2453-VI з наступними змінами.

Відтак, відмова у виплаті такої допомоги відповідачем зумовлена внесенням змін до ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» та відсутністю норми, яка б передбачала таку виплату.

Також суд зазначає, що 31 липня 2014 року було прийнято Закон України Про внесення змін до ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Вказаним ОСОБА_2 Прикінцеві положення ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VІІ було доповнено пунктом 64, яким обмежено максимальний місячний розмір суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати.

Таке обмеження стало наслідком економічної кризи в країні, є об'єктивним та, на думку суду, не суперечить європейській практиці.

Так, подібні позиції Європейський суд з прав людини висловив у рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйяртан Асмундсон проти Ісландії», які зводидяться до того, що реалізація соціальних та економічних прав здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася в державі.

Зважаючи на те, що і Закон України «Про внесення змін до ОСОБА_2 України «Про Державний бюджету України на 2014 рік», і Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» за своєю правовою суттю хоча і встановлюють обмеження щодо певних виплат, однак цілком відповідають вимогам Конституції України щодо повноважень парламенту визначати порядок проведення видатків Державного бюджету, у тому числі і в частині соціально-економічних гарантій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на момент виходу у відставку позивача ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» виплату такої допомоги не передбачено, а відтак, відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що протиправність дій відповідача щодо невиплати йому вихідної допомоги у зазначеному розмірі зумовлена тривалим розглядом Верховною Радою України його заяви про відставку.

Так, за змістом пункту 14 статті 92 Конституції України судоустрій, судочинство і статус суддів визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі досягнення суддею шістдесяти п'яти років.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до частин другої, шостої статті 111 ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 25 грудня 2014 року №59-VIII) питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

За змістом частини третьої статті 122 ОСОБА_2 України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Тобто, датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції.

Відтак, несвоєчасний розгляд заяви позивача про відставку та тривалий період його звільнення Верховною Радою України не є предметом розгляду даного спору.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 94, 97, 122, 128, 158-163, 167, 254, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.