Справа № 760/7031/16-а
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/7031/16-а
Провадження № 2-а/760/653/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року, 15 годин 00 хвилин, м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, прийняв таку постанову.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
14.04.2016 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати неправомірними дії відповідача щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення, відповідно до постанови КМУ від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статей 9, 16 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до статей 9, 16 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на момент встановлення ІІ групи інвалідності за аналогічною посадою, що він займав на момент звільнення, з урахуванням усіх видів грошового забезпечення, які мають постійних характер відповідно до статті 9 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням раніше виплачених сум та стягнути на його користь недоплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 698 100 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 21.06.2011 під час повторного огляду йому було встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок виконанням обов`язків військової служби.
У зв`язку з цим стверджував, що у нього відповідно до вимог чинного законодавства виникло право на отримання одноразової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення, яке встановлене постановою КМУ від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статтями 9, 16 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Позивач звернувся, через уповноважену особу, до відповідача з заявою та усіма необхідними документами з метою отримання вищезазначеної одноразової грошової допомоги.
Однак відповідач відмовив позивачу, у реалізації його права на соціальний захист та повідомив, що дія постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 та нової редакції статті 16 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього не поширюється.
Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги та її розмір для звільненої особи з військової служби особи залежить лише від часу настання інвалідності та причинного зв`язку її настання внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.
02.06.2016 відповідач подав до суду заперечення проти адміністративного позову.
Відповідач заперечував проти задоволення позову мотивуючи тим, що справа не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду, оскільки предметом розгляду цієї справи є оскарження дій Міністерства оборони України, який є суб`єктом владних повноважень, а тому позов має розглядатися окружним адміністративним судом колегією у складі трьох суддів.
Крім цього, відповідач стверджував, що заява позивача з доданими документами Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби не розглядалася, пропозиції не формувалися, протокол не складався і Міністру оборони України для прийняття рішення не подавався.
Також відповідач просив звернути увагу на те, що спосіб захисту права, який обрав позивач у вигляді стягнення грошових коштів у розмірі 698 100 грн. є помилковим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Крім цього зауважив, що позивач пропустив строк давності звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення свого права дізнався ще у 2010 році, однак за його захистом звернувся лише у 2016 році.
На підставі вищезазначеного, відповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, залучити в якості другого відповідача Київський міський військовий комісаріат та застосувати строк позовної давності.
Суд дослідивши норми чинного законодавства прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залучення відповідачем Київський міський військовий комісаріат, у зв`язку з необґрунтованістю зазначеного клопотання.
З`ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
встановив:
ОСОБА_1 звільнений з посади начальника управління планування забезпечення мобілізаційного розгортання Головного організаційно-мобілізаційного управління Генерального штабу Збройних Сил України у запас за пунктом 65, підпунктом «в» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу та оголошенням подяки. Цей факт встановлений на підставі витягу із наказу Міністра оборони України № 124 від 23.03.1999 (а.с. 27).
Відповідно до витягу із протоколу № 137 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 18.02.2010 встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 23).
05.05.2010 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби. Цей факт встановлений на підставі довідки до акта огляду МСЕК серії КА-2 № 011245 від 05.05.2010 (а.с. 22).
21.06.2011 ОСОБА_1 під час повторного огляду було встановлено ІІ групу інвалідності. Причиною інвалідності зазначено травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Цей факт встановлений на підставі довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 135378 від 21.06.2011 (а.с. 21).
Згідно з листом т.в.о. військового комісара Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України № ВС3/341 від 18.02.2016 позивача повідомили, що він не має права на призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю ІІІ групи, оскільки дія постанови КМУ від 28.05.2008 № 499 та нової редакції статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього не поширюється (а.с. 28).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, з таких підстав.
Відповідно до положень статті 45 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).
Відповідно до статті 1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Зазначена правова позиція зроблена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 22.10.2015 у адміністративній справі К/800/62717/14.
Суд констатує, що у зв`язку з тим, що ІІ група інвалідності позивачу була встановлена 21.06.2011, то механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, який затверджений постановою КМУ № 499 від 28.05.2008.
Абзац 7 підпункту 2 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб визначає, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям інвалідам ІІ групи, інвалідність яких настала внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
Для реалізації даного права особа подає до компетентного органу пакет документів, який визначений вищезазначеним порядком.
Відповідно до пункту 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
З вищезазначеного випливає, що законодавець чітко розмежував повноваження уповноваженого органу (військового комісаріату) та головного розпорядника бюджетних коштів, тобто Міністерства оборони України.
Так, Міністерство оборони України, як головний розпорядник коштів, приймає відповідне рішення щодо призначення або відмови у призначенні допомоги лише після надходження до нього з військового комісаріату документів, необхідних для її призначення.
Верховний Суд України в постанові від 18.03.2014 року у справі № 21-11а14 та постанові від 22.04.2014 року у справі № 21-484а13 сформулював правову позицію у аналогічних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.
З матеріалів справи випливає, що відповідач не прийняв рішення по суті щодо відмови у виплати одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки Київський міський військовий комісаріат направив його документи для розгляду до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Проте, у матеріалах справи є рішення Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 137 від 18.02.2010, яким встановлено, що захворювання позивача пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 23).
Оскільки станом на момент розгляду справи звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглянув та відповідного рішення не прийняв, суд вважає вимоги позивача до нього передчасними, а тому дійшов висновку про зобов`язання Міністерство оборони України розглянути це звернення згідно з вимогами норм чинного законодавства.
Така правова позиція суду узгоджується з висновком Верхового Суду України, зробленим у постанові від 18.03.2014 в адміністративній справі № 21-11а14.
Крім цього, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь недоплаченої частини одноразової грошової допомоги у розмірі 698 100 грн., не підлягає задоволенню, оскільки встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд може визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не брати на себе повноваження відповідача і ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.
На підставі вищезазначеного, у задоволенні адміністративного позову у цій частині належить відмовити.
Суд не враховує заперечення відповідача про те що, виходячи з суб`єктного складу сторін та предмету позову, ця справа підсудна окружному адміністративному суду, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 18 КАС, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам (пункт 1 частини другої статті 18 КАС).
З матеріалів справи випливає, що предметом спору є нарахування й виплата суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) одноразової грошової допомоги військовослужбовцю.
Зазначена допомога є складовою проголошеного Конституцією України соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
За правилами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Зважаючи на норми чинного законодавства, суд констатує, що саме місцевим судам відповідно до пункту 4 частини першою статті 18 КАС належить право розглядати спори з приводу призначення соціальних виплат та допомоги.
Суд також не погоджується із доводами відповідача в тому, що позивач пропустив встановлений адміністративно-процесуальним законодавством строк звернення за захистом своїх прав, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, початком перебігу вищевказаного строку звернення до суду визнається день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, відповідач вважає, що перебіг даного строку розпочався з моменту встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, а саме з 05.05.2010.
Однак, суд зауважує, що відповідно до норм чинного законодавства день встановлення інвалідності не є початком для перебігу строку позовної давності у цій справі, оскільки в момент встановлення позивачу інвалідності його право порушено ще не було.
В свою чергу про порушення свого права позивач дізнався, коли отримав лист т.в.о. військового комісара Київського міського військового комісаріату № ВС3/341 від 18.02.2016.
Враховуючи вищезазначені обставини суд констатує, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у встановлений законом шестимісячний строк.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС «у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку».
Відповідно до частини першої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 71 КАС «в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».
Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 19, 22, 45 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», статтями 2, 18, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 254, 256 КАС, суд
постановив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі інвалідності.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л. В. Шевченко