Справа № 826/9947/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 червня 2016 року 12:59 № 826/9947/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Косинець В.А.,

представника відповідача - Рибак А.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київінвест-Олімпія» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Київінвест-Олімпія» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, в якому в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 14.03.2014 року № , № та від 02.06.2014 року № 3531702, №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2014 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.03.2014 року № та № в частині визначення грошового зобов'язання у зв'язку із формуванням позивачем валових витрат за наслідками заниження доходів від операційної діяльності, оподаткування кредиторської заборгованості; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2014 року у справі в частині задоволених позовних вимог скасовано; в цій частині ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову; в іншій частині - постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.01.2016 р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2015 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи дану справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 21.06.2016 року зазначив, що позивачем своєю заявою від 29.07.2014 року було частково змінено предмет позову, тобто змінено матеріально-правові вимоги до відповідача.

Однак, судом першої інстанції, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції, в порушення ст.ст. 11, 51, 137 КАС України, не враховано принципу диспозитивності та не прийнято ухвалу за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог.

В ході нового розгляду даної адміністративної справи судом протокольною ухвалою задоволено клопотання позивача та прийнято заяви про зміну позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 25.02.2014 №632/26-59-22-05/21571623 про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Київінвест-Олімпія" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, необґрунтовано та протиправно прийняті податкові повідомлення-рішення від 14.03.14 № , № та від 02.06.2014 № 3531702, № .

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав неправомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за наслідками взаємовідносин із дочірнім підприємством "Олімпія-Транс".

При цьому, під час нового розгляду даної справи допущено правонаступництво відповідача та замінено його на належного - ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Київінвест-Олімпія" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2012.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Київінвест-Олімпія" пункту 44.1 статті 44, пункту 135.4, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, пункту 9.1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 242 775,00 грн; пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 108 428,00 грн.; пункту 164.1 та підпункту 164.2.17, пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 19 545,00 грн.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг".

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 25.02.2014 №632/26-59-22-05/21571623 та з врахуванням процедури адміністративного оскарження прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

від 14.03.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на прибуток у сумі 285 103 гривні, у тому числі 242 775 грн. - основний платіж, 42 328 - штрафні (фінансові) санкції;

від 14.03.2014 №, яким за порушення позивачем вимог пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг" до останнього застосовано штрафні санкції у розмірі 246 840 грн.;

від 02.06.2014 №3531702, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 30268 грн., у тому числі - 18656,60 грн. - основний платіж, 11 612, 20 - штрафні (фінансові) санкції;

від 02.06.2014 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 122 971 грн., у тому числі 103 995 грн. - основний платіж, 18976 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила звернення позивача до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 25.02.2014 № 632/26-59-22-05/21571623 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на неправильне формування позивачем валових витрат за наслідками заниження доходів від операційної діяльності, неправильне оподаткування кредиторської заборгованості, неправильне формування валових витрат за наслідками господарських операцій з отримання транспортних послуг, які не підтверджені товарно-транспортними накладними. Також позивачем не визнається реальність господарських взаємовідносин позивача із дочірнім підприємством "Олімпія-Транс", за наслідками чого контролюючий орган посилається на безпідставне формування позивачем показників податкового кредиту по даним операціям. Безпідставним, на думку контролюючого органу, є і не включення до загального місячного оподатковуваного доходу як додаткового блага вартість витрат на розмови працівників по мобільному зв'язку.

Перевіряючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення на предмет їх відповідності приписам податкового законодавства, суд наголошує на тому, що підстави прийняття податкового повідомлення-рішення від 14.03.2014 №, яким за порушення позивачем вимог пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг" до останнього застосовано штрафні санкції у розмірі 246 840 грн., жодним чином не описані в акті перевірки.

Так, ані акт перевірки державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 25.02.2014 №632/26-59-22-05/21571623, ані письмові заперечення відповідача не містять опису та фактів порушення, на підставі яких контролюючий орган робить висновки про невідповідність бухгалтерського обліку позивача вимогам пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі громадського харчування та послуг".

Згідно п. 1.4 розд. І Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.03.2013 № 395, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення (визначення даного терміну наведене у пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу) приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, з контексту наведених норм слідує, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу про нарахування суми грошового зобов'язання (в т.ч. фінансової санкції). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 року у справі № 21-237а13.

Отже, правомірність застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 246 840,00 грн. жодним чином не обґрунтована контролюючим органом, фактів виявлених порушень суду не наведено, а тому податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 14.03.2014 № підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.06.2014 №3531702, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 30 268,00 грн., суд наголошує на тому, позивачем жодним чином не спростовано висновків акту перевірки щодо не включення до загального місячного оподатковуваного доходу як додаткового блага вартості витрат на розмови працівників по мобільному зв'язку.

Так позивачем не надано суду доказів, що оплата телефонних розмов по мобільному зв'язку працівників не є додатковим благом, наданим працівникам, пов'язана з виконанням працівниками своїх трудових обов'язків. Також позивачем не надано суду доказів і щодо оподаткування цього додаткового блага у встановленому Податковим кодексом України порядку.

Відтак, податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 02.06.2014 №3531702, є обґрунтованим, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо висновків акту перевірки про заниження позивачем валових витрат та безпідставне формування податкового кредиту по взаємовідносинам позивача із дочірнім підприємством "Олімпія-Транс" за договором про транспортні послуги, то суд наголошує на наступному.

За посиланням відповідача відповідні висновки зроблено з огляду на відсутність під час перевірки документів, які б підтверджували рух активів в процесі здійснення господарської операції, зокрема, товарно-транспортних накладних.

В свою чергу, позивачем на підтвердження руху активів в процесі здійснення господарських операцій надано суду копії договору на транспортні послуги від 01.01.2008 року та додатки до нього, копії подорожніх листів службового автомобіля, копії платіжних доручень, талонів замовника та податкових накладних.

Разом з тим, аналізуючи первинні документи, надані позивачем на обґрунтування правомірності формування валових витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам із дочірнім підприємством "Олімпія-Транс", суд наголошує на тому, що відповідні документи надані позивачем вибірково, не за весь період, щодо якого контролюючим органом зроблено відповідні висновки.

Зокрема, позивачем не надано суду договору від 02.01.2009 (на виконання якого виписано податкову накладну від 30.04.2011), договору від 03.01.2012 (на виконання якого виписані податкові накладні від 31.05.2012 №4, від 30.06.2012 №5, 31.03.2012 №7, 31.08.2012 №5, від 31.12.2012 №9, 31.01.2012 №5, 30.04.2012 №7), а також інших податкових накладних на підставі яких сформовано податковий кредит за протягом 2011-2012 років, товарно-транспортних накладних.

Відповідно до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Позивачем не надано суду доказів щодо дотримання цього припису Кодексу і наявність у нього первинних документів, які б підтверджували правильність його податкового обліку.

З акту перевірки вбачається наявність відхилень між сумами задекларованого податкового кредиту та податковими зобов'язаннями контрагента у сумі 108 431,00 грн. (62 572,00 грн. - 2011 рік, 45 856,00 грн. - 2012 рік).

Відтак, позивачем не обґрунтовано безпідставність висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем валових витрат та безпідставне формування податкового кредиту по взаємовідносинам товариства з обмеженою відповідальністю "Київінвест-Олімпія" із дочірнім підприємством "Олімпія-Транс".

Разом з тим, висновки акту перевірки щодо неправильного формування позивачем валових витрат за наслідками заниження доходів від операційної діяльності, неправильне оподаткування кредиторської заборгованості, відповідачем під час судового розгляду справи не підтверджено, виклад обставин, з якими відповідач пов'язує ці порушення в акті перевірки чітко не відображено.

Так, ані акт перевірки, ані письмові заперечення відповідача не містять чіткого опису зафіксованого порушення про завищення витрат на суму 542 141 грн., розрахунку цієї суми із врахуванням епізодів порушень.

Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.03.2014 № підлягає скасуванню в частині визначення грошового зобов'язання у зв'язку із формуванням валових витрат за наслідками заниження доходів від операційної діяльності, оподаткування кредиторської заборгованості у розмірі 121157,00 грн. за основним платежем та 30289 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд м. Києва, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Київінвест-Олімпія» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління ДФС у м. Києві від 14.03.2014 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 14.03.2014 № в частині визначення грошового зобов'язання у розмірі 121157,00 грн. за основним платежем та 30289,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов