Справа № 506/388/16-а
Суддя: Бурдинюк О. С.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/388/16-а
Провадження номер 2-а/506/6/16
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.06.2016 смт Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Бурдинюк О.С.
секретаря Гушкана Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Окни Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , Красноокнянського районного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання протиправною та скасування постанови від 27.05.2016 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
08.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 (далі відповідач-1), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 27.05.2016 року № 665 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення вимог ст. 17 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 60, 61 Порядку бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 року № 45, а також стягнути на його користь судові витрати.

У ході підготовки справи до розгляду, за ініціативою суду, в якості співвідповідача було залучено Красноокнянський районний військовий комісаріат Міністерства оборони України (далі відповідач-2).

Позивач обґрунтував свої вимог тим, що він працює на посаді начальника відділу організаційно-кадрової роботи апарату Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області. 26.05.2016 року до його службового кабінету близько 14 години зайшов відповідач ОСОБА_2 з невідомою особою та заявив, що ним (позивачем) нібито порушено законодавство про мобілізаційну підготовку та військовий облік, а тому його буде притягнуто до адміністративної відповідальності. Пізніше було встановлено, що відповідач має намір провести перевірку стану військового обліку та бронювання у Красноокнянській районній державній адміністрації Одеської області, однак у зв`язку з тим, що жодних документальних підстав для проведення зазначеної перевірки у відповідача не було, він залишив приміщення Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області. Наступного дня - 27.05.2016 року близько 15 години відповідача ОСОБА_2 разом з невідомою особою знову зайшли до службового кабінету позивача і та попросили надати розпорядчий документ Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області, яким визначено особу відповідальну за ведення військового обліку у Красноокнянській районній державній адміністрації Одеської області. Їх прохання було задоволено надано розпорядження від 23.02.2016 року № 35/К-2016, після цього зазначені особи залишили кабінет позивача. 30.05.2016 року з листа Красноокнянського районного військового комісаріату Міністерства оборони України адресованого голові Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області позивачу стало відомо, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП та прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., в отриманні яких він нібито відмовся, не надавши жодних пояснень та документів. Ознайомитися з даною постановою він зміг лише 03.06.2016 року, отримавши поштою. Позивач вважає спірну постанову протиправною, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, який став підставою для її прийняття, складався у його відсутність, жодних пропозицій щодо ознайомлення зі змістом даного протоколу, надання пояснень щодо суті правопорушення від відповідача не надходило. Крім того, зазначені у протоколі свідки, у присутності яких позивач нібито відмовився від підпису - є працівниками Красноокнянського районного військового комісаріату Міністерства оборони України. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у відсутність позивача, без належного повідомлення про дату та час проведення розгляду. Позивач також стверджує, що не міг вчинити зазначеного у протоколі адміністративного правопорушення, оскільки на момент подачі звіту (16.01.2016 року) не був відповідальною особою за ведення військового обліку та бронювання у райдержадміністрації, а такі повноваження надані лише з лютого 2016 року на підставі розпорядження від 23.02.2016 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з наведених підстав.

Представник відповідача Красноокнянського районного військового комісаріату Міністерства оборони України у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважаючи їх необґрунтованими, надавши заперечення. При цьому пояснивши, що протокол складався у присутності позивача, однак останній відмовився від ознайомлення і, оскільки, неможливо було залучити інших свідків, факт відмови був засвідчений працівниками військового комісаріату. Представник також підтвердила, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у день складання протоколу і позивач про це не повідомлявся.

Відповідач - військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 , у судовому засіданні позов не визнав, вважаючи свої дії правомірними, при цьому зазначив, що оскільки позивач перебуває на посаді начальника відділу організаційно-кадрової роботи, тому він і є відповідальною собою за погодження звіту про чисельність працюючих та військовозобов`язаних, які заброньовані згідно з переліком посад і професій. У якості правового обґрунтування посилався на п. 23 Постанови Кабінету Міністрів України № 912 від 02.08.1996 року «Про затвердження Типового положення про кадрову службу органів виконавчої влади». Крім того, відповідач не заперечував, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та прийняття постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відбувся у відсутність позивача у день складання протоколу 27.05.2016 року. Будь-які докази щодо належного сповіщення про розгляд справи відсутні, оскільки позивач був повідомлений в усній формі. Відповідач також не заперечував, що під час складання протоколу він приймав участь як свідок, про що зазначено у протоколі.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_3 , дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.05.2016 року Красноокнянським військовим комісаріатом в особі провідного спеціаліста управління Дубля А.М. складено протокол № 664 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 210-1 КУпАП за непогодження з військовим комісаріатом та не за формою визначеною додатком форми № 4 Порядку звіту про чисельність працюючих та військовозобов`язаних, які заброньовані згідно з переліком посад і процесій станом на 01.01.2016 року (порушення ст. 17 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 60, 61 «Порядку бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та на воєнний час»).

27.05.2016 року за результатами розгляду вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову № 665 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як встановлено у ході розгляду справи, справа про адміністративне правопорушення розглянута у відсутність позивача 27.05.2016 року (у день складання протоколу про адміністративне правопорушення), без сповіщення про місце і час розгляду. Дані обставини не заперечував представник відповідача-2, пояснивши, що справа була розглянута у день складання протоколу і позивач про розгляд справи не повідомлявся.

Суд не бере до уваги твердження відповідача-1, що позивач повідомлявся про розгляд справи в усній формі, оскільки ці дані не підтверджені жодними доказами, крім того, як вже було зазначено вище представник відповідача-2 зазначала протилежне.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Заява № 17444/04) 21.10.2010 року, вимоги п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід розглядати як конкретний аспект права на справедливий судовий розгляд, гарантований п.1 ст. 6 Конвенції, що передбачає право мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є «необхідним» для підготовки основного розгляду справи. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження. Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи. Обмеження зазначених прав є порушенням п.3 ст.6 Конвенції, взятого в поєднанні з п.1 ст.6 Конвенції.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Відповідно до п.п. 2.2 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 25 травня 2015 року № 5-рп/2015 у наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, вищевказані порушення позбавили позивача прав знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката та інших прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Крім того, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів, складається по встановленій формі й повинен містити поряд з іншими обов`язковими даними також час вчинення правопорушення.

Разом з тим, ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в постанові про накладення адміністративного стягнення ці данні взагалі не зазначені.

Слід також звернути увагу, що стаття 210-1 КУпАП складається з декількох частин, разом з тим, як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові № 665 міститься посилання лише на статтю КУпАП без зазначення відповідної частини, що також є порушенням ст. 283 КУпАП.

Вимога закону щодо обов`язкового зазначення нормативного акта, який особа порушила, спрямована на забезпечення законності рішень, які приймаються, та виключає двозначність тлумачення складу адміністративного діяння, за вчинення якого на винну особу накладається адміністративне стягнення.

Крім того, відповідно до ч.2, 3 ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Позивач зазначає, що копія протоколу йому не вручалась, а була надіслана поштою разом з постановою про накладення адміністративного стягнення, які він отримав 03.06.2016 року і сам протокол складався за його відсутності, протилежного відповідачем не доведено. Також в матеріалах справи відсутні пояснення позивача по факту вчиненого правопорушення.

У відповідності до статті 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові ці дані взагалі відсутні, а також не обґрунтовано застосування стягнення у зазначеному розмірі, встановленому ст.210-1 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення , у якості свідка зазначено ОСОБА_2 . Разом з тим, згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення військовий комісар Красноокнянського районного військового комісаріату підполковник ОСОБА_2 27.05.2016 здійснив розгляд вищезазначеного протоколу та прийняв рішення про накладення адміністративного стягнення, тобто у даній справі про адміністративне правопорушення вищезазначеній посадовій особі вдалося набути статусу не тільки «свідка», а й особи, яка здійснила розгляд справи про адміністративні правопорушення і прийняла рішення про накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим з позиції Європейського Суду з прав людини органи, які відповідають за розслідування та займаються ним, повинні бути незалежними і неупередженими, у законодавстві і на практиці. Це вимагає не тільки відсутність ієрархічної або інституційної зв`язку з учасниками подій, але й практичної незалежності (Kolevi v. Bulgaria no. 1108/02, § 193, 5 November 2009). Розслідування повинно привести до мотивованого рішення, яке переконає зацікавлену спільноту, що принцип верховенства права був дотриманий ( Kelly and Others v. the United Kingdom, no. 30054/96, § 118, 4 May 2001, та Lyapin v. Russia, no. 46956/09, § 126, 24 July 2014).

Крім того, розглядаючи спірну постанову з позиції суті правопорушення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КУпАП військові комісари, від імені військових комісаріатів, розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, передбачені статтями 210, 210-1, 211 - 211-6 КУпАП.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ст.9 Кодексу Україні про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голови місцевих державних адміністрацій: очолюють відповідні місцеві державні адміністрації,

здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 17 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

місцеві органи виконавчої влади серед іншого також забезпечують разом з військовими комісаріатами функціонування системи військового обліку громадян України, організовують бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, забезпечують надання звітності з питань бронювання військовозобов`язаних у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до п.п. 23 п.4 Постанови Кабінету Міністрів України № 912 від 02.08.1996 року «Про затвердження Типового положення про кадрову службу органів виконавчої влади» (на який посилався відповідач-1) кадрова служба органу виконавчої влади здійснює облік військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних в апараті органу виконавчої влади, забезпечує контроль за станом військового обліку

військовозобов`язаних і призовників в підпорядкованих установах, закладах освіти, якщо ці функції не покладено на інший підрозділ.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» перші заступники та заступники голови, інші посадові особи місцевих державних адміністрацій здійснюють функції і повноваження відповідно до розподілу обов`язків, визначених головами місцевих державних адміністрацій, і несуть відповідальність за стан справ у дорученій сфері перед головою місцевої державної адміністрації, органами виконавчої влади вищого рівня.

Як встановлено у ході розгляду справи, обов`язки з ведення військового обліку та бронювання військовозобов`язаних працівників районної державної адміністрації покладено на ОСОБА_1 з лютого 2016 року (розпорядження від 23.02.2016 року № 35/К-2016) (а.с. 10). Позивач стверджував, що Звіт про чисельність працюючих та військовозобов`язаних, які заброньовані згідно з переліками посад і професій, він не складав, крім того, даний звіт, наскільки йому відомо, був поданий ще 16.01.2016 року. Хто був відповідальною особою за виконання цих обов`язків йому не відомо.

Як пояснив відповідач у судовому засіданні на час прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення інформації про відповідальну особу, на яку покладено обов`язок щодо оформлення вищевказаного звіту не було, так як дані відомості ніхто не запитував, оскільки він вважав, що даною особо є саме позивач.

Таким чином, доводи відповідача-1 та представника відповідач-2 щодо наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення на нього стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. не підтверджені, та відповідно застосування до нього адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови від 27.05.2016 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.
За ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно зі ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні порушень вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинення правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП не доведена, і не ґрунтується на доказах, що могли бути підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП від 27.05.2016 року у відношенні ОСОБА_1 підлягає закриттю.
Суд відмовляє у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Красноокнянський районного військового комісаріату Міністерства оборони України узв`язку з тим, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., була винесена безпосередньо Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , під час виконання обов`язків як суб`єкта владних повноважень, тому Красноокнянський районний військовий комісаріат Міністерства оборони України не може нести відповідальності за дії вищевказаної посадової особи.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо, судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо, іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Так, судові витрати, понесені позивачем та підтвердженні належними доказами, підлягають стягненню з Державного бюджету України у розмірі 551,21 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови від 27.05.2016 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повність.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення від 27.05.2016 року № 665, винесену Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. визнати протиправною та скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП від 27.05.2016 року у відношенні ОСОБА_1 закрити.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Красноокнянський районного військового комісаріату Міністерства оборони України відмовити.
Управлінню Державної казначейської служби України у Красноокнянському районі Одеській області (; адреса: 67900, смт Окни, Окнянського району Одеської області, вул. Комарова, 2) здійснити стягнення судових витрат у сумі 551 грн. 21 коп. (п`ятсот п`ятдесят одна гривня двадцять одна копійка) на користь ОСОБА_1 шляхом їх безспірного списання із рахунку Красноокнянського районного військового комісаріату Міністерства оборони України (код 26617063).
Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст постанови виготовлено 01.07.2016 року.
Суддя О. С. Бурдинюк