Справа № 208/154/16-а
Суддя: Похваліта С. М.
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/154/16-а
№ провадження 2-а/208/43/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 травня 2016 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: Головуючого, судді - Похвалітої С.М.,При секретарі - Шешуревої Я.І.,

За участю:

- Позивача ОСОБА_1,

- Представника відповідача Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Севрюк Наталії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій.

У свої позовній заяві позивач посилається на те, що він є учасником бойових дій в Афганістані з 1989 року та має на пільги встановлені законодавством для ветеранів війни. Згідно до вимог ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», йому як учаснику бойових дій повинна щорічно до 05 травня виплачуватись разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Однак йому протягом 2001 - 2015 років вищезазначена допомога систематично не оплачувалась в повному обсязі. У 2000-2005 роках прожитковий мінімум з кожний рік, встановлювався відповідним ЗУ «Про затвердження прожиткового мінімуму» на 2000-2004 роки і дорівнював: У 2001 році - 248, 77 грн., йому нарахування повинно бути 248,77 *5=1243,85 грн., але нарахована та виплачено - 40 грн., різниця 1203,85 грн.; у 2002 році -268 грн. йому нарахування повинно бути 268,00 *5=1340,00 грн., але нарахована та виплачено - 80 грн., різниця 1310,00 грн.; у 2003 році - 268 грн. йому нарахування повинно бути 268,00 *5=1340,00 грн., але нарахована та виплачено - 90 грн., різниця 1250,00 грн.; у 2004 році 284,69 грн. йому нарахування повинно бути 284,69 *5=1423,45 грн., але нарахована та виплачено - 120 грн., різниця 1303,45 грн.; у 2005 році 332 грн. нарахування повинно бути 332 *5=1660 грн., але нарахована та виплачено - 250 грн., різниця 1410,45 грн.; У 2006-2007 роках прожитковий мінімум з кожний рік, встановлювався відповідним ЗУ «Про Державний бюджет України» на 2006-2007 роки і дорівнював: у 2006 році 359 грн. йому нарахування повинно бути 359 *5=1795 грн., але нарахована та виплачено - 250 грн., різниця 1545 грн.; у 2007 році грн. йому нарахування повинно бути 764 *5=820 грн., але нарахована та виплачено - 280 грн., різниця 3540 грн. На перше півріччя 2008 року ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. встановлено прожитковий мінімум в розмірі 481 грн. йому нарахування повинно бути 481 *5=2405 грн., але нарахована та виплачено - 310 грн., різниця 2095 грн.; на перше півріччя 2009 року ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. встановлено прожитковий мінімум в розмірі 498 грн. йому нарахування повинно бути 498*5=3990 грн., але нарахована та виплачено - 498 грн., різниця 3492 грн.; на перше півріччя 2011 року ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. встановлено прожитковий мінімум в розмірі 764 грн. йому нарахування повинно бути 764*5=3820 грн., але нарахована та виплачено - 460 грн., різниця 3360 грн.; на перше півріччя 2012 року ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. встановлено прожитковий мінімум в розмірі 838 грн. йому нарахування повинно бути 481*5=2405 грн., але нарахована та виплачено - 675 грн., різниця 1730 грн.; на перше півріччя 2013 року ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. встановлено прожитковий мінімум в розмірі 894 грн. йому нарахування повинно бути 894*5=4470 грн., але нарахована та виплачено - 745 грн., різниця 3725 грн.; на перше півріччя 2014 року ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. та ЗУ «Про державний бюджет» від 06.12.2012 р. встановлено прожитковий мінімум в розмірі 949 грн. йому нарахування повинно бути 949*5=4745 грн., але нарахована та виплачено - 795 грн., різниця 3950 грн.; на перше півріччя 2015 року ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. та ЗУ «Про державний бюджет» від 28.12.2014 р. встановлено прожитковий мінімум в розмірі 949 грн. йому нарахування повинно бути 949*5=4745 грн., але нарахована та виплачено - 875 грн., різниця 3870 грн. Таким чином він повинен був отримати у період з 1999 року по 2015 рік - 41760,80 грн., але отримав лише 6098 грн. Також недоплата складала за період з 2011 по 2015 роки 35662,8 грн.

Тому просить суд дії відповідача щодо нарахування та виплат щорічної разової грошової допомоги йому, як учаснику бойових дій, період 1999-2015 роки, відповідно до ч.4 ст. 12 та ч.5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту» визнати протиправними. Зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити йому недоплачену щорічну разову грошову допомогу як учаснику бойових дій, згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 1999 - 2015 роки у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням проведених виплат, тобто: за 1999-2000 роки у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 1999 року встановленого ЗУ «Про встановлення величин вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1999 рік; за 2000-2010 роки у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму встановленого ЗУ «Про затвердження прожиткового мінімуму»; за 2011 рік у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2008 року, встановленого ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-XIV; за 2012 рік у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2008 року, встановленого ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-XIV; за 2013 рік у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2009 року, встановленого ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-XIV; за 2014 рік у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2010 року, встановленого ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-XIV; за 2015 рік у розмірі п'яти величин прожиткового мінімуму на перше півріччя 2015 року, встановленого ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-XIV.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на обставини зазначені в позові, просив задовольнити вимоги.

Представник відповідача Севрюк Н.О. в судовому засіданні надала заперечення проти позову, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в запереченнях.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст.2 КАС України з урахуванням закріпленого ст.9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 № 3551-XII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

У відповідності до ст.13 Закону № 3551-XII в редакції, що відновлена згідно Рішенню Конституційного Суду України № 10рп/2008 від 22.05.2008, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Як встановлено, позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 29 травня 1996 р., та не оспорювалося відповідачем.

Відповідно до ч. 1ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Приписами частин 2, 3 ст. 99 КАС України визначено, що строк звернення до суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи та коли розпочався перебіг цього строку.

Як встановлено під час судового розгляду, згідно до вимог заявлених ОСОБА_1 за період 1999-2015 роки, позивачем щодо поважності причин пропуску строку на звернення з позовом, визначений шести місяцями з часу коли він дізнався про порушення свого права ним не заявляються, так як відсутні, бо про своє право на отримання разової допомоги у відповідному розмірі згідно до ст. 12 Закону він знав, та також знав, що ця допомога повинна була бути йому сплачена кожний рік до 05 травня.

Тому він просить врахувати, що за 2016 рік він звернувся з позовом, в передбачений ним період з пропуском строку, так як не мав змоги своєчасно отримати допомогу адвоката.

За приписами ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, а також Указами Президента України та Постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Кабінет Міністрів України забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування, та інше.

Пунктом 11 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України встановлено, що законом про Державний бюджет України визначаються є додаткові положення, що регламентують процес виконання бюджету.

До числа основних державних соціальних гарантій включаються розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат (ч.2 ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III).

Разом з тим, у пп.2.1 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду №20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Частиною 2 статті 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У ч.ч.1, 2 ст.23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто саме Законом України про Держбюджет затверджуються будь-які видатки на загальносуспільні потреби, в тому числі, видатки на виплату щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни та учасникам бойових дій.

Зазначене дає підстави для висновку, що встановлення постановою Кабінету Міністрів України розміру виплати разової грошової допомоги учасникам війни до 5 травня, як однієї із соціальних гарантій, вчиняється в межах повноважень останнього та з урахуванням відсутності відповідного регулювання такої виплати Законом та залежно від прожиткового мінімуму.

Отже, станом на час виплати позивачу вказаної соціальної виплати Кабінет Міністрів України мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Оцінюючи дії відповідачів на відповідність критеріям, зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку, що призначена та виплачена позивачу грошова допомогу у розмірах, визначених Постановами Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 147, здійснена згідно до діючого законодавства на час виплати щорічної разової допомоги ОСОБА_1, як учаснику бойових дій , до 5 травня.

Крім того, як встановлено під час судового розгляду, позивач наполягав що свої вимоги він заявляє до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, так як саме центр здійснює і нарахування і виплату допомоги.

Але, Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» з 2013 року визначено, що виплату щорічної допомоги до 5-го травня здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Таким органом є Міністерство соціальної політики України. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» до 2013 року визначено, що виплату щорічної допомоги до 5-го травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення. Таким органом є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, де позивач перебуває на обліку з 06.11.2003, як учасник бойових дій та доказом цього є довідка з УПСЗН Заводського району № 879 від 10.03.2016 року.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст.12, 13, 14, 15, 16, 17, 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 КАС України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Похваліта С. М.