Справа № 810/666/16
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/666/16 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Ветропак Гостомельський Склозавод» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Ветропак Гостомельський Склозавод» до Ірпінської об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство «Ветропак Гостомельський Склозавод» (надалі за текстом - «ПАТ «Ветропак») звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2014 р., яким позивачеві зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 207 574 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2014 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 142 702 грн. 50 коп.; податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2014 р., яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 18 192 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 9 096 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2014 р., яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 745 380 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про задоволення позову.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 08.09.2015 р. по 14.09.2015 р. посадовцями Ірпінської об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (надалі за текстом - «Ірпінська ОДПІ») проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «Ветропак» з питань дотримання вимог податкового законодавства нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ НВП «Стандарт 1», їх реальності та повноти відображення в обліку за серпень, листопад 2014 р. та лютий квітень 2015 р.

Результати перевірки оформлено актом № 1270/22-4/333888 від 13.07.2015 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст.ст. 138, 139, 189, 198, 200, 201 Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 207 5741 грн., занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на 35 135 грн., завищено від'ємне значення на 745 380 грн. та завищено суму бюджетного відшкодування на 18 192 грн.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

01 квітня 2014 р. між ПАТ «Ветропак» та ТОВ НВП «Стандарт 1» укладено договір № 03/42 за умовами якого останнє зобов'язалось здійснити поставку склобою, а позивач - прийняти і оплатити товар.

На підставі цього договору була складені видаткові та податкові накладні.

Розрахунки позивач здійснив шляхом безготівкового перерахунку коштів, а сплачені суми відніс до складу витрат та податкового кредиту.

Разом з тим, основними постачальниками ТОВ НВП «Стандарт 1» були ТОВ «Омега гарант ЛТД», ТОВ «Карс», МПП ВКФ «Експрес-Комплект», ТОВ «Промстаргруп», ТОВ «Новоцвіт», ПП «Адепт-Аудит», ТОВ «Інспайр-трейд», які не реєстрували податкових накладних та свідоцтва платника ПДВ яких у подальшому анульовані.

За даними акту ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська № 16992/7/04-62-158-1 від 21.04.2015 р. ТОВ НВП «Стандарт 1» відсутнє за податковою адресою, а аналіз податкових накладних свідчить, що мали місце факти коли придбаний товар товариством не реалізовувався, а відбувалось лише документальне оформлення господарських операцій.

На думку відповідача наведене свідчить, що укладений між ПАТ «Ветропак» та ТОВ НВП «Стандарт 1» не спричинив реальне настання юридичних наслідків.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Ірпінською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2014 р., яким позивачеві зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 207 574 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2014 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання із сплати податку на додану вартість на 142 702 грн. 50 коп., у тому числі 95 136 грн. за основним платежем та 47 567 грн. 50 коп. за штрафними санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2014 р., яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 18 192 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 9 096 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2014 р., яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 745 380 грн.

Питання, пов'язані з формуванням платником податку на прибуток і податку на додану вартість валових витрат та податкового кредиту врегульовано статтями 138, 139, 198 ПК України.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України (тут та надалі норми ПК України у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

На підтвердження товарності укладених угод позивачем було надано копії: Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за змістом якої основним видом діяльності ТОВ НВП «Стандарт 1» є збирання безпечних відходів, договору поставки № 03/42 від 01.04.2014 р., специфікацій, видаткових накладних, залізничних накладних, податкових накладних, звітів про витрати склобою, платіжних доручень, довіреностей на отримання ТМЦ, протоколів інвентаризаційної комісії, звітів про витрати склобою, які свідчать, що зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ НВП «Стандарт 1» виконувались сторонами у повному обсязі.

Таким чином, у ПАТ «Ветропак» наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування витрат та податкового кредиту, а аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум валових витрат та податкового кредиту по операціям з названим підприємством.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем залізничні накладні оформлені штучно оскільки у деяких з них вантажовідправником зазначено не ТОВ НВП «Стандарт 1», а дата прибуття вагонів на станцію «Буча» зазначена пізніша, ніж товар було прийнято уповноваженою особою позивача на підставі видаткових накладних.

На думку колегії суддів, зазначений висновок суду є наслідком неповного з'ясування судом обставин справи.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно: залізничної накладної № 9756 відправником вантажу є КМЦ Дон, залізничної накладної № 5245 - ФОП ОСОБА_1, залізничної накладної № 4767 - ПП «Інкомскло».

Водночас, у графі 7 «Заяви відправника» усіх названих залізничних накладних міститься відмітка, що вантаж належить ТОВ «Стандарт 1».

Окремі недоліки первинних документів, такі як проставлення у видаткових накладних дати прийняття товару датою його відвантаження, а не датою прибуття вагонів на станцію призначення, не можуть слугувати підставою для притягнення платника податку-покупця до відповідальності.

Суд також необґрунтовано вдався до аналізу питання хто саме із працівників ПАТ «Ветропак» здійснював приймання товару.

У даному випадку зазначена обставина не має вирішального значення для з'ясування товарності господарських операцій, оскільки листом № 01/80АС від 10.06.2016 р. Київська дирекція залізничних перевезень Південно-Західної залізниці підтвердила прибуття на адресу позивача усіх вагонів зі склобоєм на станцію «Буча».

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Водночас, у цій справі відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які б беззаперечно свідчили про неправомірність формування покупцем валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Насамкінець, судова колегія зазначає, що перевірку, оформлену актом № 1270/22-4/333888 від 13.07.2015 р., було проведено Ірпінською ОДПІ на підставі наказу № 788 від 07.09.2015 р.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р. у справі № 810/4601/15 наказ «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» № 788 від 07.09.2015 р. визнано протиправним та скасовано.

Назване судове рішення набрало законної сили, а відтак проведена на підставі цього наказу перевірка є незаконною та не має правових наслідків для платника податків.

Оскільки ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості, то воно підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ветропак Гостомельський Склозавод» задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2015 р., податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2015 р., податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2015 р., податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2015 р.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Постанова складена в повному обсязі 29 червня 2016 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.