Справа № 448/273/16-а
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 р. Справа № 876/4368/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Дутки І.С.,

за участю:

представника позивача - Брушнівського С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 15 березня 2016 року по справі за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИЛА:

Мостиський прикордонний загін ЗРУ ДПС України звернувся з позовом до громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач вчинив спробу незаконного поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, групою осіб, на ділянці ВПС «Смільниця» Мостиського прикордонного загону на території Старосамбірського району Львівської області, в районі 416 прикордонного знаку на відстані приблизно 1500 метрів від лінії державного кордону України, внаслідок чого о 15.10 год. 12.03.2016 року був затриманий «групою реагування» від відділу прикордонної служби «Смільниця» Мостиського прикордонного загону. Вказує, що 14.03.2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Стверджує, що підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від самостійного виїзду за межі України і спробує повторно незаконно перетнути ДКУ є: відсутність можливості самостійного повернення на батьківщину у зв'язку з нестачею коштів для легального повернення на територію Вєтнаму; відсутність документів на право перебування на території України, а також легального виїзду з України; відсутність на території України родинних зв'язків, відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом з метою пошуку кращих умов проживання.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 15 березня 2016 року, адміністративний позов задоволено.

Примусово видворено громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, - за межі території України.

Затримано громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Постанову звернуто до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить постановити ухвалу в частині змінення ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 15 березня 2016 року в частині тримання громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України, як особи яка не має можливості самостійно відбути за межі України, шляхом змінення вказаної запобіжної міри через надання прямих доказів матеріального характеру для відбуття громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 на батьківщину (кінцевий пункт призначення - Соціалістична Республіка В'єтнам).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2016 року о 15.05 год. прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Смільниця», що на території Старосамбірського району Львівської області, на напрямку 416 прикордонного знаку на відстані приблизно 2000 метрів від лінії державного кордону України, було виявлено громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, який разом з трьома іншими громадянами Вєтнаму, намагався незаконно, поза пунктом пропуску, перетнути державний кордон України з Республікою Польща, чим порушив ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.03.2016р. апелянта визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400 (трьох тисяч чотирьохсот) гривень.

13.03.2016 року згідно з вимогами ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" начальником Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення апелянта за межі України та зобов'язано його покинути територію України у термін до 15.03.2016 року.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення про примусове повернення за межі України апелянтом не виконано, оскільки у нього відсутні документи, що дають право на перетин державного кордону України, а також необхідні для цього грошові кошти. Із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів апелянт не звертався.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією постанови судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.03.2016 року; копією протоколу про адміністративне затримання від 12.03.2016 року; копією письмових пояснень ОСОБА_1 від 14.03.2016 року; рішенням про примусове повернення за межі України від 13.03.2016 року.

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст.26 вказаного Закону. Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетину державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вбачається із матеріалів справи, вимоги наведеного закону в даному випадку дотримані, рішення про примусове повернення апелянта прийнято, також наявні обґрунтовані підставі вважати, що апелянт може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України, зокрема, це відсутність документів, які б посвідчували його особу, та коштів на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України. Підстави, які б стали перешкодою для видворення апелянта за межі території України (ст.31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства") відсутні.

При цьому встановлено, що апелянт у передбачені Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" строки не звертався до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (протилежного суду не доведено).

Не має жодного доказу про те, що апелянт залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстримістських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для затримання апелянта та примусового видворення з території України, оскільки у нього відсутня можливість самостійного повернення на Батьківщину (відсутні кошти для легального повернення на територію Соціалістичної Республіки В'єтнам), немає документів на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України, відсутні родинні зв'язки на території України, а також відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом, свідчать про те, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Мостиського районного суду Львівської області від 15 березня 2016 року у справі №448/273/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 30.06.2016 року