Справа № 2а-2512/09/0770
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Київ К/800/35372/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Лосєва А.М., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Старвуд Закарпаття»

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.03.2010

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013

у справі № 2а-2512/09/0770 Закарпатського окружного адміністративного суду

за позовом Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закаратської області (далі - ОДПІ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старвуд Закарпаття»

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.03.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013, позов задоволено: стягнуто з ТОВ «Старвуд Закарпаття» на користь держави в особі Мукачівської ОДПІ податковий борг в розмірі 59510,78 грн.

У касаційній скарзі ТОВ просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, визнати такою, що втратила законну силу, постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та закрити провадження у справі у зв'язку з примиренням сторін.

ОДПІ не реалізовано процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для звернення ОДПІ з адміністративним позовом до ТОВ «Старвуд Закарпаття» про стягнення податкового боргу у загальній сумі 59510,78 грн., з яких 659,17 грн. - податок з власників транспортних засобів, 277,01 грн. - комунальний податок, 1211,12 грн. - земельний податок, 57363,48 грн. - орендна плата за землю, стала несплата товариством в установлений законом строк до бюджету самостійно узгоджених сум податкових зобов'язань із податку з власників транспортних засобів, комунального податку, земельного податку та визначеної згідно з податковим повідомленням-рішенням від 19.01.2009 суми податкового зобов'язання з оренди за землю державної та комунальної власності .

ОДПІ на адресу позивача були направлені перша та друга податкові вимоги від 27.01.2009 №1/115 на 659,17 грн. та від 04.03.2009 №2/256 на 68428,60 грн. відповідно, які з огляду на неможливість вручення були розміщені на дошці податкових оголошень.

Нормами пунктів 1.2 та 1.3 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон № 2181-ІІІ) (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) визначені податкове зобов'язання як зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України; а податковий борг (недоїмка) як податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 ст.3 Закону № 2181-ІІІ активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Пунктом 5.1 ст. 5 цього Закону встановлено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків (підпункт 5.4.1 пункту 5.4. ст. 5 Закону № 2181-III).

Згідно з підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 ст.6 Закону № 2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Відповідно до абзаців першого-четвертого підпункту 6.4.5 пункту 6.4 цієї статті податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписки або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження із повідомленням про вручення.

У такому самому порядку надсилаються податкові повідомлення.

У разі коли податковий орган або пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення або податкові вимоги у зв'язку з незнаходженням посадових осіб, їх відмовою прийняти податкове повідомлення або податкову вимогу, незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків, податковий орган розміщує податкове повідомлення або податкові вимоги на дошці податкових оголошень, встановленій на вільному для огляду місці біля входу до приміщення податкового органу. При цьому день розміщення такої податкової вимоги вважається днем її вручення.

Суди попередніх інстанцій, встановивши факти наявності у відповідача податкового боргу в зазначеній сумі, направлення йому податковим органом податкових вимог, зробили правильний висновок, що позов підлягає задоволенню.

Доводи ТОВ «Старвуд Закарпаття» в касаційній скарзі про порушення судом апеляційної інстанції норм ст.ст. 113 та 194 КАС України у зв'язку з не вирішенням питання про закриття провадження у справі з підстав, встановлених підпунктом 3 частини 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, не знайшли свого підтвердження при розгляді касаційної скарги. Так, матеріали справи, в тому числі і заява про примирення сторін, яка поступила до Львівського апеляційного адміністративного суду 28.05.2013, не дають підстави для ствердження, що апеляційний перегляд справи був здійснений за наявності у справі цієї заяви. У зв'язку з неявкою в судове засідання, призначене на 28.05.2013 о 12 годині, представників сторін апеляційний перегляд справи здійснено в письмовому провадженні. Відповідач не посилається на те, що не був повідомлений про дату та час цього судового засідання чи що з якихось інших причин його представник не міг прийняти в ньому участь і заявити клопотання про закриття провадження у справі.

Згідно з частиною першою ст. 219 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення касаційного розгляду.

У разі відмови позивача від адміністративного позову або примирення сторін суд касаційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу (частина друга цієї статті).

Відповідно до частини третьої ст. 113 вказаного Кодексу у разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Приєднана до справи заява про примирення від 23.05.2013 не містить умов примирення сторін, а як на підставу для закриття провадження у справі сторони посилаються на затвердження мирової угоди ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.04.2013 у справі № 16/18 про визнання ТОВ «Старвуд Закарпаття» банкрутом, серед кредиторів якого у цій справі є і Мукачівська ОДПІ з кредиторськими вимогами щодо суми податкового боргу, стягнення якого є предметом адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо результату розгляду позову, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Старвуд Закарпаття» залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.03.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписА.М. Лосєв
підписІ.Я. Олендер