Справа № 2-а-10468/09/1570
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2010 р.Справа № 2-а-10468/09/1570

Категорія:2.22Головуючий в 1 інстанції: Колесниченко О.В.

року Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Коваля М.П.

суддів - ПотапчукаВ.О.

- ОСОБА_1

при секретарі - Пасинковій В.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2009 року за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Струмок»про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 15696,3 грн. та пені у розмірі 609,02 грн. ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Струмок»про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 15696,3 грн. та пені у розмірі 609,02 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2009 року у задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено з матеріалів справи наступне.

Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було проведено перевірку додержання СЗАТ «Струмок»вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. №875-ХІІ щодо створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Перевіркою було встановлено, що СЗАТ «Струмок»порушуються права інвалідів та на протязі 2008р. були недораховані кошти до державного бюджету України за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Згідно «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008 рік" середньооблікова чисельність штатних працівників на сільськогосподарському закритому акціонерному товаристві «Струмок»склала 54 особи, в зв'язку з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-Х11 із змінами та доповненнями склав 2 робочих місця, проте на підприємстві не було створено жодного місця для працевлаштування інвалідів, (а.с. 8).

З урахуванням вищенаведеного та відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. №875-ХІ1 Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, згідно розрахунку, були застосовані до СЗАТ «Струмок»адміністративно-господарські санкції шляхом нарахування до сплати 15 696,30 грн. за 2 нестворених робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів, (а.с. 7).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. №875-ХИ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Відповідно до ч. 9 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. №875-ХІІ передбачені вимоги до підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, щодо реєстрації у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щорічного подання цим відділенням звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Згідно з положенням ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. №875-ХП для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Такий же обов'язок підприємств, установ та організацій по створенню робочих місць для інвалідів та прийняттю їх на роботу закріплено й у ст. 12 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992р. N 2694-ХП (із змінами та доп.) та у ст. 172 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971р. (із змінами та доп.).

Статтею 5 Закону України «Про охорону праці», зазначено що працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоровя.

В статті 12 Закону України «про охорону праці», зазначено що підприємства, які використовують працю інвалідів, зобовязані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендації медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

Відповідно до ч. 10 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. №875-ХІ1 керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні було встановлено, що згідно «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008 рік" середньооблікова чисельність штатних працівників на сільськогосподарському закритому акціонерному товаристві «Струмок»склала 54 осіб, в зв'язку з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-Х11 із змінами та доповненнями склав 2 робочих місця.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-Х11 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

З приводу апеляційних доводів колегія суддів вважає за необхідне наголосити на наступному.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в

Україні" встановлений обов'язок підприємств створювати робочі місця для

працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію,

необхідну для організації їх працевлаштування, а також надавати відповідні звіти Фонду соціального захисту інвалідів. В свою чергу, у відповідності до ст. 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань, здійснює Державна служба зайнятості.

Також слід зазначити, що згідно з п. 10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою КМ України від 3 травня 1995 року N 314, працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Стосовно підприємств, та вони на підставі п. 5 та п. 14 вказаного Положення розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, у межах нормативу повинні створювати за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів інформувати державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовувати праця інвалідів.

Робоче місце інваліда, згідно з п.1 "Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1995 року, №314 (зі змінами та доповненнями, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 10 січня 2002 року, №19) - це окреме робоче місце, або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації, незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда.

Відповідно до п. 3 Положення робоче місце інваліда передбачено, що воно вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Таким чином, створеним робочим місцем є те, яке введено в дію шляхом працевлаштування інваліда. Закон зобов'язує відповідача, відповідно до 4-х відсоткового нормативу, створити робочі місця для праці інвалідів, зазначити їх у колективному договорі і інформувати центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів, а органи працевлаштування - підібрати робоче місце і працевлаштувати інваліда.

Згідно з ч. 2 „Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування", затвердженого Постановою КМУ від 31 січня 2007 р. N 70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Судова колегія звертає увагу на матеріали справи, з яких вбачається, що протягом 2008 року СЗАТ «Струмок»подавало до Татарбунарського районного центру зайнятості звіти про наявність вакансій, з яких вбачається, що відповідач протягом 2008 року інформував центр зайнятості про потребу в працівниках-інвалідах.

Згідно листа Татарбунарського районного центру зайнятості за №84/03/03 від 07.02.2008р. інваліди, які перебували на обліку в центрі зайнятості та проживали в інших населених пунктах від роботи в СЗАТ «Струмок»відмовлялись.

Отже колегія суддів дійшла обґрунтованих висновків про те, що підприємство протягом 2008 року здійснювало низку необхідних заходів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов'язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

До уваги апелянта судова колегія наголошує на тому, що підприємство не зобов'язано займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Такий обов'язок згідно ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" покладено на органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Враховуючи наведене і за відсутності доказів відмови відповідачем інвалідам в працевлаштуванні, вина останнього в незайняті створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів відсутня.

Колегія суддів вважає за можливе послатись на положення ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, а саме підставою для господарського-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Зазначеною вище нормою наведено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки в діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не

може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами

необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за

місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності дій чи бездіяльності покладено на відповідача якщо він заперечує проти позову.

Оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 200 КАС України приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови без змін.

Керуючись ст.ст.196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2009 року залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2009 року за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства «Струмок»про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 15696,3 грн. та пені у розмірі 609,02 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: /ОСОБА_2/

Суддя: /ОСОБА_3/

Суддя: /ОСОБА_1/