Справа № 826/10765/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

14.06.2016 № К/800/862/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фуд-Технікс»
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2015
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015
у справі №826/10765/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фуд-Технікс»
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного Управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2015 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015, відмовлено у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд-Технікс» про визнання протиправним та скасування наказу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного Управління ДФС у м. від 02.06.2015 №692.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на адресу ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшла постанова Генеральної прокуратури України від 20.04.2015 про призначення перевірки позивача з платниками податків за визначений період. Вказаною постановою призначено по кримінальному провадженню №0000044 позапланову перевірку дотримання вимог податкового законодавства України службовими особами ТОВ «Фуд-Технікс» з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів та обов'язкових платежів за період з 01.04.2014 по 31.03.2015 при взаємовідносинах із визначеними у постанові контрагентами.

У зв'язку із надходженням вказаної постанови, в.о. начальника ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України видано наказ №692 від 02.06.2015 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача.

Відповідно до наказу та направлення від 02.06.2015 №771/26-58-22-07-09 посадовими особами відповідача проведена перевірка, за результатами якої складено акт від 15.06.2015 №24/26-58-22-07-1 1/33591434 про порушення ТОВ «Фуд-Технікс» п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальному розмірі 291272 грн.; п. 138.2 ст. 138, п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, в загальному розмірі 262145 грн.

На підставі висновків акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 03.07.2015 №, №.

Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки оскаржуваний наказ видано у відповідності до вимог пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на виконання обов'язку щодо виконання постанови прокурора.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, що підстави проведення документальної перевірки, визначені ст. 78 Податкового кодексу України, містять таку як, отримання постанови прокурора, у зв'язку з чим оскаржуваний наказ прийнято в межах повноважень податкового органу на здійснення відповідних перевірок та за наявності правових підстав, визначених чинним законодавством.

Водночас, судова колегія касаційної інстанції вважає за необхідне відзначити про те, що згідно частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже з наведеної норми Конституції України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України відзначає, що, звертаючись до адміністративного суду з вимогою про визнання протиправним наказу контролюючого органу на проведення перевірки, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.

Вказаний принцип також закріплений в частині першій статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.12.2010 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Таким чином, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків. А за результатами реалізації прав, що випливають із вказаного наказу, податковим органом складено не лише акт перевірки, а й прийняті податкові повідомлення-рішення.

Отже, податковим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв'язку з чим оспорюваний наказ не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків, а відтак, задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки, по-перше, такий наказ відповідача не є юридично значимим для позивача, по-друге, після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов'язки для платника податків є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки у відповідності до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України.

Позивач доводить суду, що Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р., який діяв на момент прийняття постанови від 20.04.2015 р. про призначення документальної позапланової перевірки, у прокурора не було прав та повноважень щодо прийняття такої постанови. Колегія суддів з цього приводу зазначає, що зазначена постанова приймалась відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України, а не Закону України «Про прокуратуру», і саме цим Кодексом визначаються повноваження органів досудового розслідування. Щодо посилання позивача на п.6 ч. 1 ст. 40 КПК України, яким передбачено право призначати перевірки у порядку, передбаченому законом, то кодекс, це також закон, який є кодифікованим за ступенем впорядкованості. Тобто, нормативні акти, затверджені законами, в яких на науковій основі узагальнюються і систематизуються норми права, що регулюють певну групу суспільних відносин, приймаються у формі кодексів та Основ законодавства.

Враховуючи вищенаведене та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги щодо наявності законних підстав для відмови в задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених норм, приймаючи до уваги, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, а також беручи до уваги вимоги Податкового кодексу України, судова колегія касаційної інстанції погоджується з їх висновками, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову, що, в свою чергу, є підставою, відповідно до статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України, для залишення ухвалених судами рішень без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд-Технікс» відхилити.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош