Справа № 821/645/16
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/645/16
15 год. 20 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Котруци Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, ОДПІ), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.06.2015 року № 21279-17, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. та від 01.03.2016 року № про нарахування штрафу у розмірі 5000,00 грн. за несвоєчасну сплату транспортного податку;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму грошового зобов'язання у розмірі 30000,00 грн., що складається із 25000,00 грн. транспортного податку та 5000,00 грн. штрафних санкцій.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що позивач є власницею транспортного засобу - легкового автомобіля "TOYOTA LAND CRUISER 200" 2012 року випуску, з об'ємом двигуна 4461 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_2. 14.01.2016 року позивач отримала податкову вимогу № 91-23, зі змісту якої дізналася про існування податкового боргу зі сплати транспортного податку в сумі 25000,00 грн., 04.02.2016 року ОСОБА_3 сплатила вказану суму податку. У подальшому, позивач отримала спірні ППР, законність яких ОСОБА_3 оскаржила до Головного управління ДФС у Херсонській області, отримавши відмову в задоволенні скарги. Позивач не погоджується із висновками податкового органу щодо обов'язку сплати транспортного податку за 2015 рік, зважаючи на наступне. Згідно з п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування. Транспортний податок у складі податку на майно віднесений до місцевих податків, а питання щодо встановлення податку на майно відповідно до вимог податкового кодексу вирішують місцеві ради. Положеннями пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. У свою чергу Бюджетним кодексом України встановлено, що закони або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим. Позивач відмічає, що оскільки рішення № 1706 про встановлення ставки транспортного податку прийняте Херсонською міською радою 20.02.2015 року, а офіційно оприлюднене 26.03.2015 року, тобто після 15.07.2014 року, то застосування податковим органом його положень з метою оподаткування можливе не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року. За наведених обставин оскаржувані ППР щодо нарахування транспортного податку та штрафу позивач вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Також представник позивача відмітив, що оскільки сума грошового зобов'язання у розмірі 30000,00 грн. (25000,00 грн. транспортний податок + 5000,00 грн. штрафних санкцій) сплачена позивачем безпідставно, то вказана сума підлягає стягненню з відповідача, як сума надміру сплаченого податку. З огляду на викладене, представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні, заперечивши проти позову, зазначила, що 20.02.2015 року Херсонською міською радою прийнято рішення № 1706 про встановлення ставки транспортного податку, а також термін, з якого вводиться транспортний податок - з 01.01.2015 року. Дане рішення є чинним та обов'язковим до виконання. Крім того, обов'язок сплати транспортного податку з 01.01.2015 року встановлено Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року, норми якого не мають зворотної дії в часі. Просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

20.02.2015 року на ХІ сесії VІ скликання Херсонською міською радою прийнято рішення № 1706 "Про встановлення ставки транспортного податку", яким встановлено з 01.01.2015 року на території Херсона транспортний податок та затверджено елементи транспортного податку. Дане рішення опубліковано на офіційному сайті Херсонської міської ради 26.03.2015 року.

30.06.2015 року ДПІ у місті Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 21279-17, яким ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

14.01.2016 року відповідачем сформовано та надіслано позивачу податкову вимогу № 91-23 щодо сплати суми податкового боргу з транспортного податку у розмірі 25000,00 грн.

Відповідно до квитанції № 80 від 04.02.2016 року ОСОБА_3 сплатила суму транспортного податку у розмірі 25000,00 грн. зі спрямуванням платежу за реквізитами, зазначеними податковим органом.

17.02.2016 року Херсонською ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області проведено камеральну перевірку повноти та своєчасності внесення до бюджету плати з транспортного податку громадянкою ОСОБА_3, за результатами якої складено акт № 76/21-03-17-17-23/НОМЕР_3, яким зафіксовано порушення позивачем пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України, а саме: своєчасності внесення до бюджету плати з транспортного податку за період з 17.10.2015 року по 05.02.2016 року.

На підставі акту перевірки відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 01.03.2016 року № про нарахування ОСОБА_3 штрафу у розмірі 5000,00 грн. за несвоєчасну сплату транспортного податку.

Відповідно до квитанції № 11 від 14.04.2016 року ОСОБА_3 сплатила суму штрафних санкцій у розмірі 5000,00 грн. зі спрямуванням платежу за реквізитами, зазначеними податковим органом.

Надаючи оцінку доводам позивача про незаконність спірних ППР, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" , який набув чинності з 01 січня 2015 року, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату транспортного податку.

Згідно із пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

За приписами п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Транспортирний податок належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.

Так, у відповідності до п. 8.1 та п. 8.3 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Тобто, транспортний податок у складі податку на майно віднесений до місцевих податків.

Питання щодо встановлення податку на майно відповідно до вимог цього Кодексу вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені Податковим кодексом України (п.п.4.2, 4.4, 10.4 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

За приписами пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, із наведених вище положень законодавства слідує, що транспортний податок, як місцевий податок, підлягав би сплаті у 2015 році виключно у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15 липня 2014 року.

Судом встановлено, що Херсонською міською радою 20.02.2015 року прийнято рішення, яким встановлено на території м. Херсона транспортний податок в розмірі 25 000,00 грн.

Отже, рішення, яким введено транспортний податок на території міста Херсона, набирає законної сили та застосовується з початку бюджетного періоду, що настає після його оприлюднення.

Відтак, враховуючи закріплений в ПК України принцип стабільності податкового законодавства, визначені в п. 12.3. ст. 12, п. 12.4.3. п. 12.4. ст. 12 цього Кодексу межі повноважень міських рад щодо податків та зборів, а також з огляду на норму ч. 2 ст. 19 Конституції України, рішення Херсонської міської ради, яким установлений новий місцевий податок, може бути застосоване не раніше 2016 року. При цьому, норми п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 та п.п. 56.21 ст. 56 ПК України зобов'язують, у разі коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, приймати рішення на користь платника податків.

Положеннями п. 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким було передбачено сплату транспортного податку, органам місцевого самоврядування рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також вказаною нормою права було установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Разом з тим, вказаним Законом не було передбачено, що до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку не застосовуються правила, зазначені у ст. 12 ПК України.

Відповідно до ПК України та Положення про транспортний податок транспортний податок сплачується за базовий період (рік), але пропорційно кількості місяців, протягом яких особа володіє легковим автомобілем, що є об'єктом оподаткування.

Оскільки нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, (ст. 58 Конституції України), то визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку за повний 2015 рік, враховуючи, що рішення місцевої ради про введення на території міста цього податку було оприлюднене лише в у березні 2015 року, є протиправним.

За таких обставин суд дійшов висновку про незаконність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень про нарахування позивачу транспортного податку та штрафних санкцій, а відтак - скасовує спірні ППР.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання у розмірі 30000,00 грн., що складається із 25000,00 грн. транспортного податку та 5000,00 грн. штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначено статтею 43 ПК України.

Так, за приписами пунктів 43.3.- 43.4 ст. 43 ПК України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Таким чином, оскільки між сторонами існує спір про законність нарахування відповідачем транспортного податку та штрафних санкцій на загальну суму 30000,00 грн., який позивачем сплачено у добровільному порядку, що не перешкоджало зверненню до суду із даним позовом, суд вважає, що існування даного спору виклює підстави для стягнення з відповідача вказаної суми.

У свою чергу, повернення з Державного бюджету України помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених податковим законодавством, є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

У даному випадку правильним способом захисту прав позивача буде звернення до суду із вимогою про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку про повернення відповідних сум коштів із відповідного бюджету у разі набрання законної сили рішенням суду про скасування оскаржуваних ППР та невиконання податковим органом обов'язку щодо повернення ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання, що визначені спірними ППР у порядку, передбаченому статтею 43 ПК України.

Таким чином, суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми грошового зобов'язання у розмірі 30000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3 частково.

За правилами статті 94 КАС України, судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2015 року № 21279-17 про визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2016 року № про нарахування ОСОБА_3 штрафу у розмірі 5000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_3) судові витрати у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області () шляхом безспірного списання з рахунків органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 червня 2016 р.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 8.3.6