Справа № 802/640/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 червня 2016 р. Справа № 802/640/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Виробниче об'єднання Елна-Сервіс" до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

в с т а н о в и в :

05.05.2016 року Приватне підприємство Виробниче об'єднання Елна-Сервіс звернулося до суду з адміністративним позовом до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «ВО Елна-Сервіс» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при проведенні розрахунків по договору №1/2015 від 10.01.2015 року за період з 10.01.2015 року по 31.03.2016 року, результати якої оформлені актом від 14.04.2016 року №417/1404/20109667. Перевіркою встановлено порушення норм Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та винесені податкові повідомлення-рішення: від 27.04.2016 року №, яким визначене грошове зобов'язання, за порушення ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та нарахована пеня в розмірі 4842,13 грн.; від 27.04.2016 року №, яким визначене грошове зобов'язання по штрафним санкціям за порушення п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» в розмірі 170 грн. Позивач вважає дані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими що підлягають скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, адміністративний позов просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволені адміністративного позову, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях на адміністративний позов які містяться в матеріалах справи (а.с. 71-77).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Приватним підприємством «Виробниче об'єднання Елна-Сервіс» («Продавець») укладено договір №1/2015 від 10.01.2015р. із ООО «Плоскость», Росія («Покупець»), предметом якого є здійснення операцій купівлі-продажу товару: побутових електронагрівальних та газових приборів та запасних частин до них на умовах СРТ м.Москва.

Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «ВО Елна-Сервіс» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при проведенні розрахунків по договору №1/2015 від 10.01.2015 року за період з 10.01.2015 року по 31.03.2016 року, результати якої оформлені актом від 14.04.2016 року №417/1404/20109667.

Проведеною перевіркою митних декларацій, журналів-ордерів, оборотно-сальдової відомості по рахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями», платіжних доручень, банківських виписок про рух коштів по розподільчому та валютному рахунках, при проведенні розрахунків по вказаному договору встановлено порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки, а саме: на виконання умов договору, підприємство відвантажило на користь нерезидента товар згідно МД №401090002/2015/020156 від 24.09.2015р. на суму 3211517,45 рос.руб./ 1049170,64 грн. Граничний строк надходження валютної виручки за вказаною операцією 23.12.2015р.

В законодавчо встановлений строк валютна виручка від нерезидента за відвантажений товар надійшла тільки частково, в сумі 2548453,45 рос.руб./876251,24 грн.

Станом на 24.12.2015р. за розрахунками по контракту (за операцією, здійсненою 24.09.2015р.) утворилась прострочена дебіторська заборгованість в сумі 663064,00 рос.руб., граничний строк погашення якої минув 23.12.2015р.

Вказана сума простроченої дебіторської заборгованості закрилась в повному обсязі, шляхом надходження валютної виручки від нерезидента:

- в сумі 100000,00 рос.руб./32546,00 грн., яка була зарахована на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання» -№0001 в ПАТ «Мегабанк» (зарахування здійснено 23.12.2015р.).

25% вказаної вище суми отриманої валютної виручки, що залишається у розпорядженні підприємства - в сумі 25000,00 рос.руб./8105,25 грн. було зараховано 24.12.2015р. на поточний валютний рахунок №002, відкритий ПП «ВО Елна-Сервіс» в ПАТ «Мегабанк» , що відповідає умовам контракту;

-в сумі 263064,00 рос.руб./86619,08 грн., яка була зарахована на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання» -№0001 в ПАТ «Мегабанк» (зарахування здійснено 28.12.2015р.).

25% вказаної вище суми отриманої валютної виручки, що залишається у розпорядженні підприємства - в сумі 65766,00 рос.руб./22119,08 грн. було зараховано 29.12.2015р. на поточний валютний рахунок №002, відкритий ПП «ВО Елна-Сервіс» в ПАТ «Мегабанк» , що відповідає умовам контракту;

-в сумі 100000,00 рос.руб./33633,00 грн., яка була зарахована на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання» -№0001 в ПАТ «Мегабанк» (зарахування здійснено 29.12.2015р.).

25% вказаної вище суми отриманої валютної виручки, що залишається у розпорядженні підприємства - в сумі 25000,00 рос.руб./8203,00 грн. було зараховано 30.12.2015р. на поточний валютний рахунок №002, відкритий ПП «ВО Елна-Сервіс» в ПАТ «Мегабанк» , що відповідає умовам контракту;

-в сумі 200000,00 рос.руб./65624,00 грн., яка була зарахована на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання» -№0001 в ПАТ «Мегабанк» (зарахування здійснено 30.12.2015р.).

25% вказаної вище суми отриманої валютної виручки, що залишається у розпорядженні підприємства - в сумі 50000,00 рос.руб./16465,50 грн. було зараховано 05.01.2016р. на поточний валютний рахунок №002, відкритий ПП «ВО Елна-Сервіс» в ПАТ «Мегабанк» , що відповідає умовам контракту.

Вимогами частини першої статті 1 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями), визначено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

На підставі Закону України від 06.11.2012р. №5480-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок», Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою статті 1 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до п.1 Постанови Правління Національного Банку України від 03.09.2015 року №581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», розрахунки за операціями з експорту товарів, передбачені в статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Під час проведення перевірки висновок центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку для продовження строків розрахунків за операцією, здійсненою ПП «ВО Елна-Сервіс» 24.09.2015 року по договору №1/2015 від 10.01.2015р., відповідно до вимог ст.1 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями), не надавався.

ПП «ВО Елна-Сервіс» («Позивач») звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою від 23.12.2015р. про стягнення заборгованості за зовнішньоекономічним договором, відповідно до якої просило стягнути з ООО «Плоскость», Росія на користь ПП «Виробниче об'єднання Елна-Сервіс»: основний борг за договором №1/2015 від 10.01.2015р. в розмірі 663064 російських рублів та суму витрат на сплату судового збору в розмірі 3237,01 грн.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 25.12.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у Справі №902/1645/15 та призначено судове засідання на 18.02.2016р.

Одночасно, з метою забезпечення належного повідомлення про час та місце судового сідання відповідача, який являється нерезидентом, що потребує звернення господарського суду із відповідним судовим дорученням до компетентного органу іноземної держави, провадження у справі на підставі ч.1 ст.79 ГПК України зупинено до 16.02.2016р. (очікувана дата отримання документів від арбітражного суду м. Москви про вручення відповідачу ухвали про порушення провадження у справі).

Згідно ухвали суду від 18.02.2016р. по справі №902/1645/15, позивач звернувся до суду з заявою №12 від 25.01.2016р. про відмову від позову в зв'язку з тим, що відповідач розрахувався за товар за договором №1/2015 від 10.01.2015р. (отримано судом 02.02.2016р.).

Позивач звернувся до суду з заявою №14 від 01.02.2016р. про відклик заяви, в якій позивач відкликає заяву №12 від 25.01.2016р. про відмову від позову, як помилково направлену (отримано судом 01.02.2016р.).

Позивач звернувся до суду з заявою №15 від 12.02.2016р. про припинення провадження у справі з тих підстав, що після порушення провадження у справі на поточний рахунок позивача надійшли кошти від відповідача в розмірі 663064 рос.руб. (отримано судом 12.02.2016р.).

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив погашення відповідачем заборгованості та просив припинити провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення заборгованості по договору №1/2015 від 10.01.2015р. в розмірі 663064 рос.руб. та ухвалив провадження у справі №902/1645/15 припинити.

Відповідно до вимог частини 3 статті 4 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями), (далі за текстом - Закон №185/94-ВР) у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Відповідно до вимог частини 3 статті 4 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями), у разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 нього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

На підставі вищевикладеного, за експортною операцією, здійсненою ПП «ВО Елна-Сервіс» 24.09.2015 року по договору №1/2015 від 10.01.2015р., перевіркою встановлено порушення вимог ст.1 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України від 03.09.2015 року №581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України».

Враховуючи викладене вище та відповідно до вимог частини 1 статті 4 та із врахуванням вимог частини 3 статті 4 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», підприємству нарахована пеня за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості (включаючи період, на який ці строки було зупинено - з 24.12.2015р. до дати погашення заборгованості). Загальний розмір нарахованої пені не перевищує суму неодержаної виручки.

Слід зазначити, що вимогами частини 3 статті 4 Закону №185/94-ВР передбачено, що у разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду терміни, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці терміни було змінено.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що у разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Таким чином, Закон №185/94-ВР передбачає єдину підставу для звільнення резидента від відповідальності у вигляді пені за порушення строків повернення валютної виручки або поставки товару за імпортними контрактами, а саме прийняття судом рішення про задоволення позову резидента про стягнення відповідної заборгованості за зовнішньоекономічним договором.

Суд не погоджується з твердженнями позивача стосовно того, що припинення судом провадження у справі за позовною заявою резидента у звязку з відмовою останнього від позову внаслідок виконання нерезидентом зобовязань за експортно-імпортним контрактом, є позитивним рішенням, яке прирівнюється до рішення про задоволення позову.

Таке застосування закону, на думку суду, є помилковим, оскільки частиною четвертою статті 4 законодавець імперативно встановив вичерпний перелік підстав, за наявності яких пеня за порушення термінів, визначених статтями 1 і 2 Закону, не сплачується. Зазначене положення не допускає розширеного тлумачення підстав для звільнення резидента від відповідальності за недотримання цих термінів.

Щодо посилань позивача на постанови Верховного Суду України у справах №21-422а11 від 13.02.2012 року та №21-387а11 від 27.02.2012 року, слід зазначити наступне. Обов'язок суду щодо врахування правових позицій Верховного Суду України при застосуванні таких норм права, визначений ст. 244-2 КАС України в редакції Закону №192-VII від 12.02.2015 року, в той час як рішення Верховного Суду України на які посилається позивач, датовані лютим місяцем 2012 року, тобто до внесення змін до ст. 244-2 КАС України.

Крім того слід наголосити, що після прийняття постанов Верховним Судом України, законодавцем вносились зміни до Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», в тому числі до ст. 4 цього Закону, разом з тим розширення підстав для несплати пені передбачено не було.

Враховуючи вищевикладене, законодавцем чітко визначені випадки звільнення від сплати пені за недотримання термінів розрахунків в іноземній валюті, а тому інше тлумачення норм закону, ніж ті, що виписані Законом, є неприпустимим.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового рішення від 27.04.2016 року №, яким визначене грошове зобов'язання по пені за порушення ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в розмірі 4842,13 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, перевіркою порядку та строків декларування ПП «ВО Елна-Сервіс» валютних цінностей, ходів та майна, що належать резиденту України і перебувають за її межами, встановлено, що станом на 01.01.2016р. за розрахунками по договору №1/2015 від 10.01.2015р., укладеному із ООО «Плоскость», ОСОБА_1, у ПП «ВО Елна-Сервіс» рахувалась прострочена дебіторська заборгованість в сумі 200000.00 рос.руб. за операцією, здійсненою 24.09.2015р., граничний строк погашення якої минув 23.12.2015р.

Вказана сума підлягала декларуванню в регіональному відділенні Національного Банку України та в державній податковій інспекції за місцем знаходження суб'єкта підприємницької діяльності.

ПП «ВО Елна-Сервіс» не подало до Вінницької ОДШ та до управління НБУ у Вінницькій області Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01 січня 2016 року, що є порушенням вимог:

-п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі по тексту - Декрет №15-93), де зазначено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у порядку та в терміни, встановлені Національним банком України.

-ст. 1 Указу Президента України від 18.06.1994р. №319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» (із змінами та доповненнями) (далі по тексту - Указ Президента №319/94), якою регламентовано здійснення щоквартального декларування суб'єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей, які знаходяться за межами України;

-п.2 та п.3 Наказу Міністерства фінансів України від 25.12.1995р. №207 «Про затвердження форми Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами», де зазначено, що декларування валютних цінностей, доходів та майна суб'єктами підприємницької діяльності здійснюється в регіональних відділеннях Національного банку України та в державних податкових інспекціях за місцем знаходження суб'єктів підприємницької діяльності (п.2 вказаного Наказу) та визначено обов'язковість здійснення декларування валютних цінностей, доходів та майна субєктами підприємницької діяльності щоквартально в терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської звітності (п.3 вказаного Наказу) - в частині невиконання вимог щодо строків декларування валютних цінностей.

Щодо аргументів позивача стосовно відсутності у відповідача повноважень застосовувати до ПП «ВО Елна-Сервіс» фінансових санкцій за правопорушення, передбачене п. 1ст.9 Декрету №15-93 та ст.1 Указу Президента №319/94, суд зазначає наступне.

Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Указом Президента України від 18.06.1994р. №319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» не передбачено можливості недекларування наявності валютних цінностей у випадку звернення резидента до судових органів із позовною заявою щодо стягнення з нерезидента суми простроченої дебіторської заборгованості.

Слід зазначити, що прострочена дебіторська заборгованість в сумі 200000,00 рос.руб. по договору №1/2015 від 10.01.2015р. станом на 31.12.2015р. облікована підприємством на рахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» та погашена нерезидентом 05.01.2016р. шляхом надходження валютної виручки на валютний рахунок ПП «ВО Елна-Сервіс».

Пунктом 1 статті 9 Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено зобов'язання щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, а саме, валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

В той же час, у п.2 ст. 16 Декрету №15-93 передбачено, що фінансові санкції до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Таким чином, відповідач не мав повноважень застосовувати до позивача фінансові санкції за порушення обовязку декларування валютних цінностей, оскільки це є виключними повноваженнями Національного банку України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Викладене підтверджується і наявною судовою практикою. Зокрема, постановою Верховного Суду України від 07.02.2012 року по справі за позовом ТОВ «Крим Інтеройл» до ДПІ у м. Керч, у якій вказується, що «виконуючи покладені на Верховний Суд України завдання, у контексті розглядуваних правовідносин, суд виходить із того, що статтею 16 Декрету питання щодо компетентного органу, який має застосовувати санкції за порушення приписів Декрету, вирішено однозначно - повноважним органом є Національний банк України.

Положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року №734/99 Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року № 2796-ХІІ «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відноси».

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2016 року №, яким визначене грошове зобов'язання по штрафним санкціям за порушення п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» в розмірі 170 грн., є аргументованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Згідно із ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість вимог позивача та оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (бездіяльності), суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог статті 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 27.04.2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Виробниче об'єднання Елна-Сервіс" (вул. Ботанічна, 13Б, м. Вінниця, Вінницька область, ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 46,85 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (вул. К. Василенка, 21, м. Вінниця, Вінницька область).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович