Справа № 161/3649/16-а
Суддя: Ковтуненко В. В.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 161/3649/16-а
Номер провадження: 2-а/161/234/16
У Х В А Л А

19 травня 2016 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк заяву ОСОБА_1 про відвід судді,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Луцьку про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

В ході судового розгляду справи по суті позивачем подано до суду заяву про відвід судді, яка 06 травня 2016 року за вхідним номером № 18189/16 зареєстрована в канцелярії суду. В обґрунтування заяви посилається на те, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області (ОСОБА_3) перебуває адміністративна справа за його позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку (на даний час Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області) про визнання протиправними дій щодо відмову проведенні перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії.

На початку травня поточного року йому стало відомо, що відносно ОСОБА_3 у лютому 2015 року прокуратурою Волинської області порушено кримінальне провадження (внесене до ЄРДР за № 0000026) за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 375. ч. 1 ст. 366 КК України. На даний час це провадження закінчено розслідуванням та скеровано до судових органів для визначення підсудності справи.

Наведена вище обставина дає всі підстави сумніватися у неупередженості та необ'єктивності головуючого, оскільки кримінальне провадження відносно нього порушувалося та розслідувалося прокуратурою Волинської області, а він є працівником, хоч і колишнім, саме цього органу прокуратури. Свідченням упередженого ставлення є з'ясування обставин, що не мають, на його думку, ніякого стосунку до предмета спору. Про обставини, які стали підставою для відводу, він дізнався тільки 4 травня, тобто після того як у справі було проведено перше засідання. У зв'язку з цим заявити відвід раніше не міг, що на його думку є поважною причиною.

У зв'язку з наведеним вище заявляє про відвід ОСОБА_3, оскільки сенсу проводити судовий розгляд справи саме цим суддею не вбачає. Просить заяву задовольнити та у встановленому законом порядку передати справу іншому складу суду.

В судовому засіданні позивач підтримав свою заяву про відвід і просив її задовольнити.

Представник Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області заперечував проти задоволення заяви.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява про відвід судді не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) , відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу. Заявляти самовідвід після цього дозволяється лише у разі, якщо про підставу самовідводу стало відомо після початку судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 71 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що позивач подав клопотання про відвід судді після початку судового розгляду справи по суті, зазначене унеможливлює його задоволення. При цьому суд зазначає, що обставини, на які позивач посилається як на підставу для відводу, були достовірно відомі позивачу. Так як неодноразово висвітлювалися в засобах масової інформації починаючи з лютого 2015 року.

Незважаючи на невчасне подання позивачем заяви про відвід судді, суд вважає за необхідним надати оцінку всім доводам, які наведені у цій заяві.

Виключні підстави для відводу судді (складу суду) передбачені статтею 27 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 27 КАС України підставами для відводу судді є наступні обставини:

1) якщо він брав участь у розгляді цієї справи або пов'язаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.

Щодо відводу судді на підставі підпункту 4 статті 27 КАС України, тобто за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, то суд зазначає таке.

Чинним законодавством не розкрито поняття інші обставини, а відтак воно є оціночним.

Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд вказує, що однією з процесуальних гарантій реалізації завдань адміністративного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у адміністративних справах є інститут відводу судді, головною метою якого є відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є обґрунтовані сумніви.

Також суд зазначає, що згідно із статтею 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В практиці Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду розмежовується суб'єктивний та об'єктивний аспекти.

При цьому щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об'єктивної складової неупередженості суддів, то у справі «Фей проти Австрії» суд вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників адміністративного процесу.

Також суд вказує, що у відповідності до положень пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Крім цього суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 126 Конституції України вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

В свою чергу, відповідно до положень статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя самостійно. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи норми чинного законодавства можна зробити висновок, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю, а намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про відвід судді після початку розгляду справи по суті є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду, що забороняється законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відсутні будь-які підстави та обставини, задля того, щоб піддати сумніву об'єктивність і неупередженість суду, якому заявлено відвід, відтак жодним чином не вбачається неможливість винесення судом законного, справедливого та належним чином обґрунтованого (мотивованого) судового рішення по вказаній справі з урахуванням принципів змагальності та процесуальної рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також принципу публічності.

Керуючись статтями 27, 30, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про відвід ОСОБА_3 в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Ковтуненко