Справа № 490/11701/15-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 490/11701/15-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з адміністративним позовом до адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про скасування постанови №1507 від 09.12.2015р. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за порушення пункту 12.2.21 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м.Миколаєві, що виразилося у самовільному встановленні металевого гаражу на прилеглій території приватного будинку АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовувала тим, що протокол про адміністративне правопорушення №477 від 03.12.2015р., за результатами розгляду якого винесено оскаржувану постанову, складено у її відсутність, у ньому не зазначено місця складання протоколу, відомостей про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, час та місце вчинення правопорушення. Також, позивач зазначила, що у відповідності до Правил благоустрою орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями на складання протоколів та притягнення до відповідальності за самовільне будівництво будівель чи споруд. Відповідачем не враховано, що ОСОБА_1 не будувала та не встановлювала спірний гараж, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що вона вчинила будь-які неправомірні дії.

Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.04.2016р. позов задоволено у повному обсязі.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що диспозиція ст.152 КУпАП передбачає умисну форму вини у скоєні визначеного даною нормою складу адміністративного правопорушення, тоді як відповідачем не надано доказів порушення саме ОСОБА_1 пункту 12.2.21 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м.Миколаєві.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що на момент розгляду адміністративною комісією Центрального району Миколаївської міської ради протоколу у відношенні ОСОБА_1 не було надано документів, які б підтверджували відведення земельної ділянки для встановлення металевого гаражу. Гараж, розташований по АДРЕСА_2 є самовільним будівництвом і на даний час у його власника відсутні відповідні документи щодо законності володіння ним.

Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав наданий позивачем договір в якості належного доказу придбання ОСОБА_1 спірного металевого гаража у 1990 році в ОСОБА_2, оскільки вказаний документ не містить даних щодо предмету договору, його істотних умов, не встановлює відповідальності сторін за його невиконання та не містить відмітки щодо його нотаріального посвідчення.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 03.12.2015р. головним спеціалістом сектору по роботі з приватною забудовою УКГ адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення нею ст.152 КУпАП, що виразилося у самовільному встановленні металевого гаражу на прилеглій території до приватного домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.5)

За наслідками розгляду вказаного протоколу на засіданні адміністративної комісії при адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, яке відбулося 09.12.2015р., винесено постанову №1507, якою за порушення 03.12.2015р. п.12.2.21 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м.Миколаєві та керуючись ст.152 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.9)

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про скасування вказаної постанови суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність адміністрацією Центрального району Миколаївської міської ради порушення позивачем п.12.2.21 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м.Миколаєві. Апеляційний суд погоджується з таким висновком Центрального районного суду м.Миколаєва. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 Кодексу передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Пунктом 12.2.21 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м.Миколаєві, в редакції від 16.05.2013р., передбачено відповідальність за самовільне встановлення літніх майданчиків, відгороджень, постійної і тимчасової огорожі, риштувань, палаток, спеціальних конструкцій зовнішньої реклами (несвоєчасна їх перереєстрація), місць торгівлі з лотків, автомобілів, причепів, столиків, візків тощо у не відведених для цього місцях та без наявності відповідного дозволу.

Згідно ст.152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 152 КУпАП передбачає умисну форму вини у скоєнні адміністративного правопорушення.

За твердженнями відповідача порушення ОСОБА_1 п.12.2.21 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м.Миколаєві, в редакції від 16.05.2013р., полягає у самовільному встановленні металевого гаражу на прилеглій території до приватного домоволодіння по АДРЕСА_1

Однак, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого частина 2 статті 71 КАС України покладає обов'язок доказування в адміністративному судді правомірності прийнятих ним рішень, не надано жодного доказу щодо самовільного встановлення саме ОСОБА_1 03.12.2015р. (про що зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення від 09.12.2015р.) металевого гаражу на прилеглій території до приватного домоволодіння по АДРЕСА_1

Матеріалами справи підтверджено, що гараж за вказаною адресою побудований ще в 1988 році ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів від 25 грудня 1987 року №494, яким, серед іншого, ОСОБА_2 надано дозвіл на встановлення металевого гаражу по АДРЕСА_1 строком на три роки без влаштування оглядової ями. У 1990 році ОСОБА_1 зазначений гараж придбала у ОСОБА_2. на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.1990р. (а.с.38, 51)

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта, що наданий відповідачем договір купівлі-продажу від 10.03.1990р. не містить відмітки щодо його нотаріального посвідчення, оскільки Цивільним кодексом України 1963 року вимоги щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу поширювались лише на житловий будинок.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що формулювання складу інкримінуємого ОСОБА_1 правопорушення «як самовільне встановлення металевого гаражу» спростовується матеріалами справи, як в частині особи правопорушника, так і щодо самовільного встановлення спірного гаражу.

Колегія суддів вважає, що при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення п.12.2.21 Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м.Миколаєві, відповідачем не виконано вимог статті 33 КУпАП в частині врахування особи порушника, а також ступіню її вини у вчиненні відповідного правопорушення.

А відтак, висновок суду першої інстанції про незаконність постанови №1507 від 09.12.2015р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. та наявність підстав для її скасування є правильним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197 ч.1 п.2, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 ч.5 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.