Справа № 802/341/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/341/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

позивача 1: Деркача О.Б.,

позивача 2: не з`явився,

представника позивачів 1, 2: Осовського С.В.,

представника відповідача 1: Шкробот Н.В.,

представника відповідача 2: Савоткіна Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (позивач 1), ОСОБА_2 (позивач 2) до військової частини НОМЕР_1 (відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 (відповідач 2) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у невиплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додаткової грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 в період з 01.11.2014 по 30.11.2015, за умови, що обов`язок відповідачів щодо нарахування та виплати позивачам вказаної грошової винагороди встановлено постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2014, прийнятою в адміністративній справі №802/3669/13-а.

07.04.2016 в судовому засіданні усною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням в журнал судового засідання, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідачів про залишення позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду ( а.с. 54-55).

Відмовляючи в задоволенні заявленого клопотання суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 99 КАС України, зокрема, передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Водночас, згідно частини 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Оскільки норми частини другої статті 233 КЗпП України є спеціальними, прямо встановлюють предмет (заробітна плата) судового захисту, то вони мають пріоритет над нормами частини третьої статті 99 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на заробітну плату (грошове забезпечення тощо).

Аналіз застосування ст. 233 КЗпП України у співставленні з приписами ч. 3 ст. 99 КАС України надано Конституційним Судом України у рішеннях від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу (далі Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 ), від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України Про оплату праці (далі Рішення від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013), від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі Рішення від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013).

Як вбачається з правових позицій, викладених у згаданих рішеннях, Конституційний Суд України при тлумаченні статті 233 КЗпП України виходить з того, що право особи на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку звернення до суду.

Таким чином, застосування частини третьої статті 99 КАС України у публічних спорах про стягнення заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці і, відповідно, обмеження права на звернення до суду місячним строком призведе до дискримінації державних службовців за ознакою місця роботи, оскільки працівники інших установ та організацій, на яких не поширюється частина третя статті 99 КАС України, можуть захистити своє право безстроково.

Водночас відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина перша статті 8 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, під час визначення строку звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України.

Позивач 1 та представник позивачів 1, 2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з урахуванням заяви про їх зменшення (а.с. 100-102), та просили адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідачів 1, 2 в судовому засіданні позовних вимог не визнали, надавши суду письмові заперечення ( а.с. 58-60 ), в яких вказали, що необхідною умовою для виплати позивачам щомісячної додаткової грошової винагороди є відповідність займаних ними посад критеріям визначеним в додатку №1 до Інструкції "Перелік посад військовослужбовців - наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України". Оскільки посада "Оперативний черговий - заступник начальника штабу з бойового управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України" знаходиться в штаті штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, то вона не відповідає другому та третьому критерію, встановленому вищезазначеним додатком №1 до Інструкції, і у позивачів відсутнє право на отримання винагороди в розмірі 100% місячного грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 31.12.2015. Разом з тим, відповідачами на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду №802/3669/13-а від 31.10.2014 виплата позивачам винагороди в розмірі 100% місячного грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 31.10.2014 здійснена в повному обсязі, про що свідчить постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження ВП№49478110 від 26.12.2015.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 , представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду даної справи в суді ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді «оперативний черговий - заступник начальника штабу з бойового управління штабу КПС ЗСУ м. Вінниця» ( а.с. 65 66 ).

31 жовтня 2014 року постановою Вінницького окружного адміністративного суду, прийнятою у справі №802/3669/13-а за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.06.2015, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування з 1 квітня 2013 року позивачам додаткової щомісячної грошової винагороди відповідно до вимог Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року № 595 (із змінами та доповненнями). Крім того, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог п. 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року № 595 (із змінами та доповненнями), починаючи з 1 квітня 2013 року ( а.с. 7-24 ).

27 січня 2015 року на виконання зазначених судових рішень видано виконавчі листи №802/3669/13-а, з метою виконання яких державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького МУЮ прийнято постанови від 02.12.2015 про відкриття виконавчих проваджень №49478110 та №49477634 ( а.с. 74, 76 ).

В подальшому, у зв`язку з нарахуванням та виплатою військовою частиною НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 винагороди в розмірі 100% місячного грошового забезпечення за період з 01.04.2013 по 31.10.2014, державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького МУЮ прийнято постанови від 28.12.2015, якими закінчено виконавчі провадження №49478110 та №49477634 ( а.с. 73, 75 ).

Також судом встановлено, що у зв`язку з тим, що починаючи з 01.11.2014 відповідачами припинено нарахування та виплати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 винагороди в розмірі 100% місячного грошового забезпечення, останні 11.02.2016 звернулись до командирів військової частини НОМЕР_1 і військової частини НОМЕР_2 зі скаргами, в яких просили прийняти рішення про нарахування і виплату їм вказаної додаткової грошової винагороди за період з 01.11.2014 по 31.12.2015.

Листами №457 та №458 від 24.02.2016 командир військової частини НОМЕР_2 повідомив, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2014 прийнята у справі №802/3669/13-а виконана в повному обсязі, що підтверджується постановами державного виконавця про закриття виконавчих проваджень №49478110 та №49477634, а відтак зазначена в рішенні суду додаткова грошова винагорода в подальшому не підлягає нарахуванню та виплаті ( а.с. 25-28 ).

На підставі вищенаведених обставин позивачі вважають дії відповідачів протиправними та просять суд ( а.с. 100-102 ):

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додаткової щомісячної грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, в період з 01.11.2014 по 30.11.2015;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 додаткову грошову винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 за період з 01.11.2014 по 30.11.2015 на користь ОСОБА_1 в сумі 43131,20 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 5690,55 грн. та на користь ОСОБА_2 в сумі 43131,20 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 5690,55 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків їх виплати щодо додаткової грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони 15.11.2010 № 595, за період з 01.04.2013 по 31.10.2014;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати додаткової грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, за період з 01.04.2013 по 31.10.2014 на користь ОСОБА_1 в сумі 56714,39 грн. та на користь ОСОБА_2 в сумі 56714,39 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись стосовно заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2012 № 956 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій" передбачено виплату щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби; особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій.

Відповідно до п. 2.1. наказу Міністерства оборони України від 15.11.2010 № 595 (в редакції наказу Міністра оборони України від 07.06.2013 № 370) "Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України" виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць до 100 відсотків місячного грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил України; військовослужбовцям, які займають посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил України відповідно до переліку, наведеного в додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби надзвичайних ситуацій (із змінами); військовослужбовцям, які займають посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України за Переліком посад військовослужбовців - наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України, згідно з додатком 1 до цієї Інструкції;

Виплата винагороди провадиться за умов:

1) якщо передбачені в штаті військової частини за посадою (в тому числі з подвійним найменуванням, перша або друга частина якого окремо зазначена в Переліку), що займає військовослужбовець, цифрові позначення військово-облікової спеціальності і посади збігаються з цифровими позначеннями військово-облікової спеціальності та посади, зазначеними в цьому Переліку;

2) якщо посади, перераховані у цьому Переліку, наявні: в авіаційних бригадах, полках, базах, базах (експериментальних, навчальних), ескадрильях, загонах, ланках; у льотно-випробувальних підрозділах науково-дослідних організацій, випробувальних полігонів (центрів); у літаючих авіаційно-технічних лабораторіях, авіаційно-ремонтних майстернях; на диспетчерських, командних (головних командних) пунктах (центрах), пунктах наведення авіації; у центрах пошуково-рятувального та аеронавігаційного забезпечення польотів авіації, відділах (групах) оперативних чергових, штурманських управліннях та службах; у військових частинах та підрозділах зв`язку, автоматизованого управління, радіотехнічного, аеродромно-технічного забезпечення, в авіаційних комендатурах та на авіаційних полігонах, які безпосередньо забезпечують польоти літаків та вертольотів;

3) якщо особи офіцерського складу, які займають посади з групою військово-облікової спеціальності 06, 12, 20, 60, 62 цього Переліку, фактично забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, а військовослужбовці, які займають посади з групою військово-облікової спеціальності 46, 49, 52, 53, 54 56, 67, зайняті технічним обслуговуванням і ремонтом літаків та вертольотів;

4) якщо особи рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, на посадах з кодовим позначенням 068, 390, 402, 412, 423, 419, 420, 423, 429, 430, 736, 813, 885, 945 цього Переліку, фактично забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, а військовослужбовці, які займають посади з кодовим позначенням 002, 257, 680, 788, 789, зайняті технічним обслуговуванням і ремонтом літаків та вертольотів.

Таким чином, необхідною умовою виплати вказаної винагороди є віднесення посад військовослужбовців - наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України до переліку, визначеному в додатку 1 до Інструкції.

У відповідності до додатку 1, посада позивачів, передбачена в п. 37 оперативний черговий, цифрове позначення військової облікової спеціальності 0627.

Згідно з приміткою до переліку, виплата винагороди провадиться за умови, якщо особи офіцерського складу, які займають посади з групою військово-облікової спеціальності 06, 12, 20, 60, 62 цього Переліку, фактично забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів.

Відповідно до довідок військової частини НОМЕР_1 № 219 від 12.04.2016 та 350/154/1/220 від 12.04.2015 позивачі займають посаду "оперативний черговий - заступник начальника штабу з бойового управління штабу КПС ЗСУ м.Вінниця", вказана посада віднесена до посад військовослужбовців офіцерів-наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів ( а.с. 65-66 ).

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що позивачі мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100% місячного грошового забезпечення на місяць відповідно до вимог п. 2.1 Наказу Міністра оборони України від 05.11.2010 № 595 "Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України" (із змінами та доповненнями).

Крім того, згідно з викладеними нормами, обов`язковою вимогою для виплати грошової винагороди є фактичне забезпечення військовослужбовцями безпеки польотів літаків та вертольотів.

Доказом того, що позивачі забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів є інструкція із забезпечення безпеки польотів (перельотів) авіації Повітряних Сил Збройних Сил України, затверджена наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 154 від 25.05.2006.

Відповідно до п. 3.3 цієї Інструкції роботу обслуг КЦ ПС ЗС України, КП (ПНА) всіх рівнів контролю за польотами (перельотами) і забезпеченню їх безпеки організують відповідні оперативні чергові (старші обслуг), які у всіх випадках, коли не гарантується безпека польотів, негайно вживають заходів щодо запобігання авіаційних подій, доповідають про це безпосереднім командирам, начальникам штабів та заступникам командирів з авіації (льотної підготовки).

Згідно з п. 4.21 цієї інструкції оперативний черговий командного центру ПС ЗС зобов`язаний знати плани польотів та перельотів авіації ПС ЗС України і контролювати хід їх виконання, керувати роботою чергових змін безпосередньо підпорядкованих КП з питань забезпечення управління польотами (перельотами), вживати заходів щодо попередження та припинення порушень порядку використання повітряного простору, забезпечення безпеки польотів та надання допомоги екіпажам літаків, які терплять лихо тощо.

Окрім того, згідно з п. 3 посадової інструкції "Обов`язки і повноваження Оперативного чергового - заступника начальника штабу з бойового управління штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України", оперативний черговий - заступник начальника штабу з бойового управління штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України зобов`язаний, зокрема: під час несення бойового чергування з протиповітряної оборони (далі - ППО) - управляти черговими силами з протиповітряної оборони; здійснювати контроль за порядком використання повітряного простору контролювати стан системи управління ПС ЗС України; здійснювати взаємний обмін інформацією з черговими змінами взаємодіючих пунктів управління суб`єктів боротьби з тероризмом, черговими змінами пунктів управління авіації і ППО суміжних з Україною держав; у взаємодії з черговою зміною Украероцентру забезпечувати належний рівень безпеки польотів державної авіації України; під час повсякденної діяльності - проводити безпосередню підготовку особового складу чергової бойової обслуги Командного центру ПС ЗС України до несення бойового чергування з ППО; проводити роботу з розробки та проведення експертизи проектів нормативно-правових актів, інших керівних документів Командування ПС ЗС України, Генерального штабу ЗС України, Міністерства оборони України, Кабінету Міністрів України стосовно організації, несення та забезпечення бойового чергування з ППО, системи управління і взаємодії з`єднань і військових частин ПС ЗС України, безпеки польотів державної авіації України; здійснювати інші повноваження відповідно до наказів, розпоряджень начальника штабу - першого заступника командувача Повітряних Сил ( а.с. 77-80 ).

З огляду на викладене судом достовірно встановлено, що позивачі фактично забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, перебуваючи під час несення бойового чергування у командному центрі, що відповідає другій і третій умовам, визначеним у примітці до Переліку посад (додаток 1 до Інструкції № 595).

Крім того, вищевикладені висновки суду в повній мірі узгоджується з позицією висвітленою Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 11.06.2015 в справі №К/800/2091/15.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та вищенаведені нормативно-правові акти суд доходить до висновку, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність, яка відобразилась у невиплаті позивачам додаткової щомісячної грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, в період з 01.11.2014 по 30.11.2015.

Щодо позовної вимоги стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь позивачів суму невиплаченої за період з 01.11.2014 по 30.11.2015 додаткової грошової винагороди та суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, позивачі проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та мають право на отримання додаткової щомісячної грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, в період з 01.11.2014 по 30.11.2015.

Разом з тим, фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 здійснюється військовою частиною НОМЕР_2 .

Таким чином, військова частина НОМЕР_2 є органом, який здійснює фінансове забезпечення особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Слід також зауважити, що статтею 34 Закону України Про оплату праці встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати грошових доходів працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати ( далі Закон №2050 від 19.10.2000 зі змінами), за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата ( грошове забезпечення ) та інші.

Зазначеним Законом визначено механізм нарахування сум компенсації, а порядок проведення компенсації встановлений «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 ( зі змінами ) (далі - Порядок ).

Відповідно до п. 2, 4 Порядку, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно з правовим висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-43цс14, за наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Так, судом встановлено, що в 2013 році між військовослужбовцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з однієї сторони та військовими частинами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з іншої виник спір щодо наявності або відсутності обов`язку у відповідачів виплачувати військовослужбовцям, які обіймають посаду оперативного чергового - заступника начальника штабу з бойового управління штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, додаткову щомісячну грошову винагороду в розмірі до 100% місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог п. 2.1 наказу Міністра оборони України від 05.11.10 року № 595.

Вищезазначений спір вирішувався в судовому порядку, за наслідком чого Вінницьким окружним адміністративним судом 30.10.2014 в адміністративній справі №802/3669/13-а прийнято рішення, яким встановлено право ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на отримання додаткової щомісячної грошової винагороди в розмірі до 100% місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог п. 2.1 наказу Міністра оборони України від 05.11.10 року № 595 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 07.06.2013 № 370) "Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України", починаючи з 01.04.2013, а також наголошено на тому, що обов`язок щодо виплати зазначеної винагороди покладено на військову частину НОМЕР_2 , оскільки остання здійснює фінансове забезпечення особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Частиною 1 статті 254 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Також, відповідно до ч. 2 вказаної статті обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

В даному випадку з матеріалів справи судом встановлено та не заперечувалось в судовому засіданні представниками відповідачів, що додаткова грошова винагорода в розмірі до 100% місячного грошового забезпечення, обов`язок виплати якої встановлено судовим рішенням в справі №802/3669/13-а від 31.10.2014, нарахована та виплачена позивачам лише за період з 01.04.2013 до моменту прийняття зазначеного судового рішення, тобто до 31.10.2014. Натомість, починаючи з 01.11.2014 вказана додаткова грошова винагорода позивачам не виплачувалась.

Таким чином, в даному випадку, за наявності судового рішення №802/3669/13-а від 31.10.2014, яким визначено обов`язок військової частини НОМЕР_2 виплачувати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначену додаткову грошову винагороду починаючи з 01.04.2013 року, суд констатує, що відповідачами умисно та безпідставно в період з 01.11.2014 по 30.11.2015 не виплачувалась позивачам зазначена додаткова грошова винагорода.

При цьому, судом досліджено надані представником позивачів розрахунки ціни позову в частині стягнення на користь позивачів щомісячної грошової винагороди в розмірі 100% місячного грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 30.11.2015 та розрахунки компенсацій втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової винагороди за період з 01.11.2014 по 30.11.2015 (а.с. 110-111, 120-121).

Враховуючи викладене, а також те, що право позивачів на отримання додаткової щомісячної грошової винагороди прямо передбачено чинним законодавством України та встановлено судовим рішенням від 30.10.2014 в справі №802/3669/13-а, яке на час виникнення спірних правовідносин набрало законної сили та є обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ та організацій, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині та стягнення з військової частини НОМЕР_2 на користь позивачів додаткової грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, за період з 01.11.2014 по 30.11.2015 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Разом з тим, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків їх виплати щодо додаткової грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони 15.11.2010 № 595 за період з 01.04.2013 по 31.10.2014 та стягнення зазначеної компенсації не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вже зазначалось вище, згідно з правовим висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-43цс14, за наявності умов, передбачених «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Суд зауважує, що в період з 01.04.2013 по 31.10.2014, за який ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, між позивачами та відповідачами тривав спір щодо наявності/відсутності у військовослужбовців, що обіймають посаду оперативного чергового - заступника начальника штабу з бойового управління штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, права на отримання додаткової щомісячної грошової винагороди, за наслідком судового вирішення якого Вінницьким окружним адміністративним судом винесено постанову в справі №802/3669/13-а від 31.10.2014. На виконання вказаної постанови відповідачами було проведено відповідні нарахування та виплати за період з 01.04.2013 по 31.10.2014 сум додаткової щомісячної грошової винагороди.

Отже, рішення суду №802/3669/13-а від 31.10.2014 військовою частиною НОМЕР_2 в частині виплати додаткової щомісячної грошової винагороди за період з 01.04.2013 по 31.10.2014 виконано.

Оскільки позивачі просять стягнути компенсацію за період з 01.04.2013 по 31.10.2014, тобто період в який між сторонами був спір, а не за час несвоєчасного виконання рішення суду, то суд приходить до висновку, що компенсація за вказаний період не підлягає нарахуванню.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд також виходив з наступного.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду справи позивачами доведено ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додаткової щомісячної грошової винагороди та зобов`язання стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь позивачів суму грошової винагороди та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків її виплати за період з 01.11.2014 по 30.11.2015, в той час, як відповідачі не довели правомірності допущеної ними бездіяльності.

Виходячи з вищевикладеного, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню відповідно до наведених вище мотивів.

Згідно з ст. 94 КАС України питання про судові витрати не вирішувалось, в зв`язку з відсутністю документально підтверджених понесених позивачами витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додаткової щомісячної грошової винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 в період з 01.11.2014 по 30.11.2015.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 додаткову грошову винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до вимог пункту 2.1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 за період з 01.11.2014 по 30.11.2015 на користь ОСОБА_1 в сумі 43131,20 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 5690,55 грн. та на користь ОСОБА_2 в сумі 43131,20 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 5690,55 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна