Справа № 813/3825/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року № 813/3825/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Сидор Н.Т., суддів Гулика А.Г., Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Державної міграційної служби України ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу Державної міграційної служби України № 370-к від 20.05.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1Й.»;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 20.05.2015 року;

- стягнення з ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2015 року по день прийняття рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваного наказу про звільнення позивача з врахуванням наступного. Зокрема, позивач покликається на те, що оскаржуваний наказ прийнятий серед іншого відповідно до п.п. 13 п. 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360, згідно якого голова ДМС призначає на посаду за погодженням з Міністром внутрішніх справ заступників керівників територіальних органів ДМС та звільняє їх з посади. При цьому позивач зазначає, що на час звільнення не обіймав посаду заступника керівника територіального органу ДМС. Крім того, позивач звертає увагу на те, що підставою звільнення позивача у оскаржуваному наказі зазначено постанову Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року у справі № К/800/64086/14, у відповідності до якої поновлено на посаді позивача працівника, який раніше виконував цю роботу, а саме ОСОБА_6 Однак, з часу звільнення позивача ОСОБА_6 так і не приступив до виконання роботи, натомість призначено тимчасово виконуючого обовязки начальника ОСОБА_4 управління ДМС України у Львівській області. Крім того, судове рішення про поновлення ОСОБА_6 на роботі підлягало негайному виконанню ще з часу прийняття постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року, однак ДМС України не здійснювалося жодних дій щодо негайного виконання рішення суду, лише з 20.05.2015 року відповідач виявив намір виконати рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_6 Також позивач наголошує, що підставою звільнення його у оскаржуваному наказі зазначено акт про відмову від переведення на іншу посаду від 20.05.2015 року. При цьому твердить, що при його звільненні з посади начальника ОСОБА_4 управління ДМС України у Львівській області йому не було запропоновано жодної іншої посади. За наведених обставин, вважає оскаржуваний наказ про звільнення протиправним, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні мотивам позовної заяви. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державної міграційної служби України в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 повністю заперечив. Надав суду письмові заперечення. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що з метою виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року у справі № К/800/64086/14, відповідно до якої поновлено на посаді позивача ОСОБА_6, ДМС України прийнято оскаржуваний наказ про звільнення позивача. Також представник відповідача пояснив, що виконати ДМС України рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року, яке в частині поновлення ОСОБА_6 підлягало до негайного виконання, унеможливлювало відсторонення позивача від посади на строк до 13.03.2015 року. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачу у відповідності до ст. 40 КЗпП України було запропоновано головою ДМС України переведення на іншу роботу за усіма наявними вакантними посадами, однак позивач відмовився, про що був складений акт від 20.05.2015 року. Враховуючи наведені заперечення, вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Представник відповідача ОСОБА_4 управління державної міграційної служби України у Львівській області в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 повністю заперечив, надав суду письмові заперечення. Зазначив, що на виконання оскаржуваного наказу, ОСОБА_4 управлінням ДМС України у Львівській області видано наказ від 20.05.2015 року № 235-к/тр «Про оголошення наказу ДМСУ від 20.05.2015 року № 370-к «Про звільнення ОСОБА_1Й.» та листом від 21.05.2015 року позивача повідомлено про звільнення та запропоновано прибути до ОСОБА_4 управління для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки. 10.06.2015 року позивач ознайомився із наказом про звільнення та отримав трудовому книжку під особистий підпис. Також з позивачем проведено повний розрахунок належних йому коштів при звільненні. Вважає, що адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 1 наказу Державної Міграційної служби України від 20.05.2015 року № 370-к «Про звільнення ОСОБА_1Й.» на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року № К/800/64086/14 щодо поновлення на посаді працівника, який раніше виконував цю роботу, відповідно до підпунктів 13, 25 пункту 10 Положення про Державну Міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360, звільнено ОСОБА_1 20.05.2015 року з посади начальника ОСОБА_4 управління ДМС у Львівській області у звязку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Пунктом 2 зазначено наказу передбачено, ОСОБА_4 управлінню ДМС у Львівській області у пятиденний термін надіслати до Управління кадрового забезпечення та антикорупційного моніторингу ДМС України копію наказу ОСОБА_4 управлінню ДМС у Львівській області про оголошення звільнення ОСОБА_1, завіреному в установленому порядку.

На виконання п. 2 оскаржуваного наказу, ОСОБА_4 управлінням ДМС України у Львівській області видано наказ від 20.05.2015 року № 235-к/тр «Про оголошення наказу ДМСУ від 20.05.2015 року № 370-к «Про звільнення ОСОБА_1Й.».

Позивач ознайомився із оскаржуваним наказом 10.06.2015 року, про що свідчить його особистий підпис на наказі.

Як вбачається із наказу Державної Міграційної служби України від 20.05.2015 року № 370-к «Про звільнення ОСОБА_1Й.» підставою до прийняття такого були: постанова Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року № К/800/64086/14, акт про відмову ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду від 20.05.2015 року, погодження Міністра внутрішніх справ України, лист ДМС України Львівській обласній державній адміністрації.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року серед іншого визнано протиправним та скасовано наказ Державної Міграційної служби України від 14.05.2014 року № 292-к «Про звільнення ОСОБА_6Д.». Поновлено ОСОБА_6 на посаді начальника ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15.05.2014 року.

Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Твердження позивача про те, що рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_6 ДМС України не виконано і після звільнення позивача, не знаходить свого документального підтвердження, адже згідно наказу ДМС України від 21.05.2015 року № 372-к поновлено ОСОБА_6 на посаді начальника ОСОБА_4 управління ДМС України у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відтак, поновлення на роботі ОСОБА_6 вважається виконаним з дня видання ДМС України про це наказу, а не з дня приступлення ОСОБА_6 до виконання обовязків.

Щодо наведеного твердження позивача в обґрунтування позовних вимог про те, що судове рішення про поновлення ОСОБА_6 на роботі підлягало негайному виконанню ще з часу прийняття постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року, однак ДМС України не здійснювалося жодних дій щодо негайного виконання рішення суду, а лише з 20.05.2015 року відповідач виявив намір виконати рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_6, то суд зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу була зокрема постанова Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року № К/800/64086/14, а не постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року, тому надання оцінки невиконання ДМС України рішення суду, яке підлягало до негайного виконання (постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року ), виходить за межі даного предмету спору.

Як вже зазначалось вище, оскаржуваний наказ прийнятий відповідно до підпунктів 13, 25 пункту 10 Положення про Державну Міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360.

Відповідно до п.п. 13 п. 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360, голова ДМС призначає на посаду за погодженням з Міністром внутрішніх справ заступників керівників територіальних органів ДМС та звільняє їх з посади. Відповідно до п.п. 25 п. 10 Положення, голова ДМС підписує накази ДМС.

Суд звертає увагу, що ДМС України, звільняючи позивача з посади начальника ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області, керувалась правовою підставою звільнення позивача нормою, яка врегульовує порядок призначення та звільнення з посади заступників керівників територіальних органів ДМС (п.п. 13 п. 10 Положення), в той час як призначення та звільнення з посади керівників територіальних органів ДМС врегульовано п.п. 12 п. 10 зазначеного Положення.

Відповідно до п. 4 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 року № 45 (далі - Порядок), у разі коли діяльність центрального органу виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, керівник такого органу подає відповідному міністру за формою згідно з додатком 1 пропозицію щодо погодження призначення на посаду, звільнення з посади керівника територіального органу для розгляду. Така пропозиція розглядається міністром у десятиденний строк з дня її надходження.

У відповідності до п. 6 Порядку, пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника обласного, міського (міста обласного, республіканського Автономної Республіки Крим значення), районного у місті (місті обласного, республіканського Автономної Республіки Крим значення) територіального органу погоджується відповідно з головою облдержадміністрації, ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим.

Відтак, відповідно до Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 року № 45, звільненню з посади позивача повинно передувати погодження Міністра внутрішніх справ України та голови облдержадміністрації.

Відповідно до п. 8 Порядку, висновок про погодження або вмотивована відмова в погодженні пропозиції щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника територіального органу не пізніше десяти днів після надходження надсилаються міністрові, керівникові центрального органу виконавчої влади і додаються до особової справи кандидата на посаду, особи, що звільняється, за місцем роботи.

Матеріали справи містять погодження Міністра внутрішніх справ України.

Також матеріали справи містять лист ДМС України, адресований голові Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_8 щодо погодження звільнення з посади начальника ОСОБА_4 управління ДМС у Львівській області ОСОБА_1 № 10-2971/1-15 від 20.05.2015 року.

Однак погодження голови Львівської обласної державної адміністрації щодо звільнення позивача з посади начальника ОСОБА_4 управління ДМС у Львівській області у матеріалах справи відсутнє та як ствердив у судовому засіданні представник відповідача ДМС України такого погодження на час прийняття спірного наказу не було.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що пропозиція щодо погодження звільнення з посади начальника ОСОБА_4 управління ДМС у Львівській області ОСОБА_1 адресована ДМС України голові Львівської обласної державної адміністрації 20.05.2015 року і спірний наказ прийнятий також 20.05.2015 року без отримання погодження пропозиції звільнення з посади керівника територіального органу або вмотивованої відмови в погодженні пропозиції звільнення з посади керівника територіального органу.

Як зазначено в оскаржуваному наказі ще однією підставою із переліку підстав прийняття спірного наказу був акт про відмову ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду від 20.05.2015 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Виходячи із наведеної правової норми, звільненню позивача повинна була передувати пропозиція ДМС України у переведенні позивача на іншу посаду.

Як стверджує відповідач ДМС України, така пропозиція мала місце, однак позивачем була відхилена, про що свідчить акт про відмову ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду від 20.05.2015 року.

Зазначений акт складений про те, що 20.05.2015 року у приміщенні Державної міграційної служби України по вул. Богомольця, 10 в м. Києві начальнику ОСОБА_4 управління ДМС у Львівській області ОСОБА_1 запропоновано переведення на іншу роботу за усіма наявними вакантними посадами в ОСОБА_4 управлінні ДМС у Львівській області у звязку із поновленням на посаді працівника, який раніше виконував цю роботу, відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року у справі № К/800/64086/14.

Акт про відмову ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду від 20.05.2015 року складений та підписаний начальником Управління забезпечення діяльності керівництва ДМС та звязків з громадськістю ОСОБА_9, начальником Управління правового забезпечення ОСОБА_10, начальником Управління кадрового забезпечення та антикорупційного моніторингу ОСОБА_11

Акт про відмову не містить конкретизації ким саме було запропоновано позивачу переведення на іншу роботу за усіма наявними вакантними посадами в ОСОБА_4 управлінні ДМС України у Львівській області.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 надали суду покази, які містили значні розбіжності у наступних питаннях: ким пропонувались позивачу вакантні посади, у присутності кого такі пропонувались, ким складався акт про відмову і коли такий складався, чи у присутності позивача складався та підписувався такий акт тощо.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надав суду покази про те, що 20.05.2015 року його та позивача було запрошено до ДМС України для вирішення кадрових питань. У звязку із тим, що він і позивач тривалий час були відсторонені від посад їм запропонували написати заяви про звільнення за власним бажанням. Він погодився. Однак позивач відмовився писати заяву про звільнення за власним бажанням. На запитання чи пропонувались в його присутності позивачу вакантні посади для переведення на іншу посаду, свідок відповів, що не чув.

Відтак, беручи до уваги, розбіжність показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, якими був підписаний акт про відмову ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду від 20.05.2015 року, суд не може брати зазначений акт як доказ пропонування позивачу вакантних посад для переведення на іншу посаду та відмови позивача від зазначених пропозицій.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем ДМС України не надано достатніх аргументів та доводів, які би свідчили про те, що оскаржуваний наказ видано на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому такий є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір.

Відтак, порушене відповідачем право ОСОБА_1 на проходження публічної служби підлягає відновленню шляхом його поновлення на посаді начальника ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 21.05.2015 року, тобто з наступного дня після дня його звільнення, оскільки згідно із п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 року № 110, днем звільнення вважається останній день роботи.

Позивач був звільнений згідно з оскаржуваним наказом з посади начальника ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 20.05.2015 року, а відтак 20.05.2015 року згідно з п. 2.27 зазначеної вище Інструкції є останнім днем роботи позивача, тому позивач підлягає поновленню на посаді, яку обіймав до його звільнення з 21.05.2015 року.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Керуючись абз. 4 п. 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з п. 4 вказаного порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два останні місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Вимушений прогул у зв'язку з незаконним звільненням ОСОБА_1 рахується судом з 21.05.2015 року (наступний день за днем звільнення) по 13.06.2016 (день ухвалення судом цього рішення).

Згідно з довідкою ОСОБА_4 управління ДМС України у Львівській області, середня заробітна плата, виходячи із виплат позивачу за січень та лютий 2015 року, становила 2237,25 грн, а середньоденна - 111,86 грн.

Обчислюючи середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, суд здійснив наступні розрахунки.

За період з 21.05.2015 року по грудень 2015 року включно: (травень 2015 року (7 робочих днів х 111,86 грн = 783,02 грн) + період з червня по грудень 2015 року включно (2237,25 грн х 7 місяців = 15660,75 грн) = 16443,77 грн

За період з січня 2016 року по 13.06.2016 року включно: (за період з січня 2016 року по травень 2016 року включно (2237,25 грн х 5 місяців = 11186,25 грн) + червень 2016 року (9 робочих днів х 111,86 грн = 1006,74 грн) = 12192,99 грн

Відтак, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 21.05.2015 року по 13.06.2016 року становить 28636,76 грн.

У матеріалах справи міститься довідка з Львівського міського центру зайнятості від 17.05.2016 року № 2197, згідно якої позивач на обліку у Львівському міському центрі зайнятості з 01.06.2015 року по 17.05.2016 року на перебував та виплати допомоги з безробіття не отримував.

Крім того, матеріали справи містять інформацію з Галицької обєднаної державної податкової інспекції ОСОБА_4 управління ДФС у Львівській області від 18.05.2016 року № 5317/13-04-11, згідно якої вбачається, що позивач за спірний період доходів не отримував.

Отже, суд дійшов висновку задовольнити позов в цій частині позовних вимог та стягнути з ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28636,76 грн без урахування сум обовязкових до сплати податків та зборів.

Згідно з ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Судом при вирішенні вищевказаного адміністративного позову було взято до уваги положення ч. 3 ст. 2 КАС України.

Суд згідно ч. 6 ст. 71 ККАС України вирішує справу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є підставний, обґрунтований, а відтак і такий, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 94, 143, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 20.05.2015 року № 370-к «Про звільнення ОСОБА_1Й.»

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 21.05.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області (79005, м. Львів, вул. Руданського, 3) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28636,76 грн ( двадцять вісім тисяч шістсот тридцять шість гривень сімдесят шість копійок) без урахування сум обовязкових до сплати податків та зборів.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 21.05.2015 року та стягнення з ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Львівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 2237,25 грн (дві тисячі двісті тридцять сім гривень двадцять пять копійок) без урахування сум обовязкових до сплати податків та зборів, виконується негайно.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний 21.06.2016 року.

Головуючий суддя Сидор Н.Т.

Суддя Гулик А.Г.

Суддя Сакалош В.М.