Справа № 2-а-6864/10/1570
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2011 р.Справа № 2-а-6864/10/1570

Категорія: 8.2.6Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Бойка А.В., Романішина В.Л.,

за участю секретаря: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2010 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Лео" до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому ставить вимоги, з урахуванням змін позовних вимог, до Державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Малиновському районі м. Одеси про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- №/0 від 02.04.2010 року та №/1 від 01.07.2010 року на суму 133863 грн. за основним платежем та 66932 грн. штрафних (фінансових) санкцій (усього на суму 200795 грн.);

- №/0 від 02.04.2010 року про сплату 107091 грн. , за основним платежем та 53546 грн. штрафних (фінансових) санкцій (усього 160637 грн.), в частині не скасованої відповідачем, а саме: за основним платежем на суму 53469,5 грн. (усього на суму 160408,5 грн.);

- №/1 від 01.07.2010 року про сплату 106939 грн., за основним платежем, та 53469,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій (усього на суму 160408,5 грн.).

Вимоги обґрунтовано тим, що за результатами перевірки, відповідач дійшов висновку про порушення ним п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, ст.11 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств»(№334/94-ВР), п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість»(№168/97-ВР), що призвело до заниження ПДВ до сплати в бюджет.

На думку позивача, ці висновки не відповідають дійсним обставинам, оскільки ним відповідно до вимог п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 ЗУ №168/97-ВР до податкового кредиту включені лише ті суми, які підтверджені податковими накладними, що відповідають вимогам по їх складанню. Посилання в акті перевірки на нікчемність договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Шерус»є безпідставними оскільки договори складені в установленому порядку та з додержанням всіх вимог закону і жоден з документів не визнаний судом недійсним. Виходячи зі змісту п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, ст.11 ЗУ №334/94-ВР позивачем порушень цих норм не допущено.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення: - №/0 від 02.04.2010 року, - №/1 від 01.07.2010 року на суму 200795 грн.; - №/1 від 01.07.2010 року на суму 160408,5 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДПІ у Малиновському районі м. Одеси зазначає, що порушення позивачем п.п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 ЗУ №168/97-ВР, п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, ст.11 ЗУ №334/94-ВР мали місце, актом перевірки підтверджується фіктивність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Шерус», перевірка проведена у встановленому порядку, та рішення винесено на законних підставах. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати останнє та постановити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 05.05.2003 року позивач зареєстрований як приватне підприємство.

22.03.2010 року співробітниками ДПІ у Малиновському районі м. Одеси проведено документальну невиїзну позапланову перевірку щодо підтвердження відомостей з питань правових відносин ПП "Лео" з ТОВ «Шерус», за період з 01.01.2007 року по 31.03.2008 року.

Підставою для проведення перевірки є постанова слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Одеській області ОСОБА_2 від 27.01.2010 року, у звязку з розслідуванням кримінальної справи, якою доручено провести перевірку співробітникам ДПІ.

За наслідками перевірки складено акт №106/23-214/32429007 від 22.03.2010 року, у відповідності з яким встановлено порушення ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: - п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5, ст.11, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 133863 грн.;- ЗУ «Про податок на додану вартість», а саме: п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті, в сумі 106939 грн. та завищено показник по ряд.26 декларації за березень 2008 року на 152 грн., що призвело до заниження ПДВ до сплати в бюджет (ряд.27 декларації) на 152 грн. за серпень 2008 року.

Згідно вказаного акту прийняті оспорюванні податкові повідомлення-рішення № /0, № /0 від 02.04.2010 року, №/1, №/1 від 01.07.2010 року.

09.06.2010 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси розглянута скарга позивача на податкові повідомлення-рішення № /0, № /0 від 02.04.2010 року. Прийнято рішення про залишення без змін податкового повідомлення-рішення № /0 та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 у частині 152 грн., донарахованого податку на додану вартість, та 76,5 грн., застосованої штрафної санкції по цьому податку, в іншій частині залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення. У звязку з чим відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №/1, №/1 від 01.07.2010 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що виникнення права платника ПДВ на бюджетне відшкодування не залежність від того, сплачують чи ні цей податок до бюджету його постачальники, а обумовлюється товарністю господарських операцій, які підтверджені податковими накладними (або іншими документами) оформленими належним чином.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 7, 10, 11, 71, 72 КАС України.

Згідно п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 ЗУ №334/94-ВР витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку не належать до складу валових витрат будь-які витрати.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ПП «Лео»та ТОВ «Шерус»укладено договори купівлі-продажу товарів, з додатковими угодами, від 26.12.06 року, 9.04.07 року, 27.04.07 року, 01.06.07 року, 23.07.07 року, 25.07.07 року, 01.10.07 року, 5.11.07 року, 29.11.07 року.

В акті перевірки відповідачем встановлено факт наявності всіх первинних документів, обовязковість ведення яких передбачена ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»та приписам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом МФУ № 88 від 24.05.95 року, та підтверджено, що позивачем фактично здійснювалась фінансово-господарська операція (а.с. 14-15).

Таким чином, в акті перевірки та в ході судового розгляду справи, судів першої та апеляційної інстанції, фактично встановлено товарність проведених операцій з купівлі-продажу товарів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим судом щодо неприйняття до уваги твердження апелянта про нікчемність договорів укладених між позивачем та ТОВ «Шерус», так як жоден з документів не визнаний судом недійсним, а посилання на матеріали кримінальної справи є безпідставним, так як останні не спростовують товарності операції та не вказують на її фіктивність.

В акті перевірки зазначено також, що позивачем, в порушення п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 ЗУ №168/97-ВР неправомірно включено до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), які не підтверджені податковими накладними.

Проте, актом перевірки не спростовується факт того, що здійснені господарські операції з ТОВ «Шерус»та суми ПДВ були внесені до реєстру отриманих податкових накладних від вказаних контрагентів, включені до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів, та відповідають даним податкових декларацій з ПДВ. Тобто, позивачем до податкового кредиту були віднесені лише витрати по сплаті податку, які підтверджені податковими накладними, тому порушення вищевказаних статей відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що позовні вимоги в частині визнання нечинними податкових повідомлень-рішень № /0, № /0 від 02.04.2010 року не підлягають задоволенню, оскільки вони вважаються відкликаними від дня нових податкових повідомлень №/1, №/1 від 01.07.2010 року (згідно п.«б»п.п.6.4.1 п.6.4 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Висновки акту про заниження податку на прибуток на 86701 грн. та заниження ПДВ на 69361 грн., за перевіряємий період, фактично ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи №15, відносно ОСОБА_3 щодо фіктивності операцій між ТОВ «Шерус»з контрагентами. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим висновком, що позивач не знав і міг знати про такі відомості, оскільки ТОВ «Шерус»знаходилось на податковому обліку та звітувало в ДПІ в спірний період, зареєстроване у ЄДР дані якого є достовірними для нього. Жодна норма закону №168/97-ВР не зобовязує платника податку перевіряти своєчасну звітність та сплату податків контрагента.

Колегія суддів приймає до уваги пояснення позивача (т.2, а.с.99) щодо незаконності підстав проведення позаплановою виїзної перевірки. Враховуючи посилання в акті на п.1 ст.11, п.5 ч.6 ст.111 ЗУ «Про державну податкову службу України» (№509-XII) проведена позапланова невиїзна документальна перевірка. Дана перевірка передбачає обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби, на який платник податків надає пояснення та їх документальні підтвердження протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту. Такий запит органом державної податкової служби не надсилався позивачу.

Вказана підстава для перевірки є допустимою з огляду на ст.66 КПК України, яка передбачає метод збирання доказів у кримінальній справі або проведення дослідчої перевірки, що вимагає залучення результатів перевірки (ревізії) до кримінальної справи або матеріалів дослідчої перевірки для подальшого прийняття рішення особою, яка проводить дізнання, слідчим, прокурором або судом відповідно до норм КПК України. Проте, при проведенні відповідачем перевірки позивача на підставі постанови слідчого від 27.01.2010 року, повноважень, передбачених законом, щодо прийняття за результатами порученої перевірки (ревізії) повідомлень-рішень ДПІ не мала.

Крім того, в акті від 22.03.2010 року зазначено проведення невиїзної перевірки, в той час як п.1 ст.11 ЗУ № 509-XII передбачає підстави та порядок проведення виїзних перевірок.

Судом апеляційної інстанції також вбачається з вказаного акту, з урахуванням Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затверджених Наказом ДПА України від 10.08.2005 року №327; Методичних рекомендацій щодо оформлення акта (довідки) про результати планової/позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, згідно Наказу ДПА України від 16.07.2009 №378, фактично, відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка, яка здійснюється лише на підставі рішення суду, та за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом. Такий наказ відсутній у матеріалах справи.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 2, 185, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: ОСОБА_4
Судді: ОСОБА_5
ОСОБА_6