Справа № 2а-12446/12/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Київ К/800/38358/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Лосєва А.М., Олендера І.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2013

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013

у справі № 2а-12446/12/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Будсоюз»

до Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області Державної податкової служби (МДПІ)

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013, позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення Красноградської МДПІ у Харківській області ДПС від 26.10.2012 № у частині збільшення ТОВ «Будсоюз» суми грошового зобов'язання із ПДВ на 42432,93 грн., з яких за основним платежем 33946,54 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 8486,39 грн.

У касаційній скарзі МДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку ТОВ «Будсоюз» суми грошового зобов'язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 03.10.2012 № 520/22//340428408, про порушення товариством норм пункту 198.6 ст.198 Податкового кодексу України (ПК) внаслідок завищення податкового кредиту на загальну суму 34836,64 грн. у податковому обліку за період з вересня 2011 року по січень 2012 року, травень 2012 року за господарськими операціями з поставки від ТОВ «Інтерхліс» та ПП «Лайнстар» товарів, які не мали реального характеру, у результаті чого занижено ПДВ за вересень 2011 року - січень 2012 року, травень 2012 року на загальну суму 34836,64 грн. Висновок про відсутність реального характеру поставки від цих постачальників товарів (послуг) обґрунтовано посиланням на податкову інформацію, отриману під час здійснення заходів податкового контролю, як-то: на відсутність у них основних фондів (складських приміщень, транспортних засобів тощо), трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення господарської діяльності; неможливість проведення зустрічної звірки цих постачальників через їх відсутність за місцезнаходженням; ознаки фіктивності контрагентів, за операціями з якими вони задекларували податковий кредит.

За наслідками перевірки МДПІ відносно позивача прийняте податкове повідомлення-рішення від 26.10.2012 № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 34837,00 за основним платежем та 8709,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (позивач оскаржує це податкове повідомлення-рішення в частині суми 42432,93 грн., т тому числі: 33946,54 грн. - основний платіж та 8486,39 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Як встановлено у судовому процесі, за наслідками поставки позивачу від ТОВ «Інтерхліс» та ПП «Лайнстар» товарів (будівельні матеріали) від імені цих постачальників на адресу позивача виписані податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит у податковому обліку за вищевказані податкові періоди.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013 № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податку на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача суми податкового кредиту, МДПІ, посилаючись на акти про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Інтерхліс» та ПП «Лайнстар», вказує на відсутність реального характеру поставки позивачу товарів від цих постачальників з огляду на відсутність у них основних фондів (складських приміщень, транспортних засобів тощо), трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення господарської діяльності; ознаки фіктивності їх контрагентів у ланцюзі поставок.

Суди попередніх інстанцій на підставі оцінки приєднаних до справи доказів, а саме: копій договорів купівлі-продажу від 01.09.2011 № 01/09-01, укладеного між позивачем та ТОВ «Інтерхліс», та від 01.05.2012 № 01/05-1, укладеного між позивачем та ПП «Лайнстар», видаткових та податкових накладних, виписок по банківському рахунку, сертифікатів відповідності на товар; доказів транспортування товару (договору від 04.01.2011 № 2, укладеного позивачем із ПП «Лідер» (перевізник), товарно-транспортних накладних); доказів подальшого використання позивачем будівельних матеріалів для виконання господарських зобов'язань за договорами підряду, укладеними з КУОЗ ХОКПЛ № 3, Відділом освіти Дергачівської районної державної адміністрації, ПП «Аптека «Союз», ЗАТ «Філіп Морріс Україна», - за відсутності з боку контролюючого органу доказів, які б спростовували достовірність інформації, зазначеної у вище перерахованих документах щодо поставки позивачу від ТОВ «Інтерхліс» та ПП «Лайнстар» будівельних матеріалів, зробили правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності зменшення у податковому обліку позивача податкового кредиту, сформованого за наслідками операцій із поставки від ТОВ «Інтерхліс» та ПП «Лайнстар». Оцінку доказів у справі судами першої та апеляційної інстанцій зроблено з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо підстав для задоволення позову, а відтак підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Красноградської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписА.М. Лосєв
підписІ.Я. Олендер