Справа № 233/447/16-а
Суддя: Малінов О. С.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

233 № 233/447/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Поварніциної А.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Ошовської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Костянтинівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

01 лютого 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами. Вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та постійно мешкала за адресою АДРЕСА_1. У зв'язку з проведенням АТО вона була вимушена переїхати до м. Костянтинівки та зареєструватися за адресою: м. Костянтинівка, вул. Пролетарська, 61/12. Також вона була прийнята на облік до управління Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі (тепер Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області). Відповідачем їй було розпочато виплату пенсії за даними, що надійшли із управління Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі. Але з 01.06.2015 відповідач припинив виплату їй пенсії із посиланням на те що отримано електронне повідомлення з м. Шахтарська про те що вона отримує пенсію в ДНР. Вважає рішення Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.05.2016 щодо припинення виплати з 01.06.2015 року пенсії незаконними з огляду на те, що вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії наведено у статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Отримання електронного повідомлення з ДНР не є підставою для припинення виплати пенсії громадянину України відповідно до Закону України. Тому просила скасувати рішення відповідача щодо припинення їй виплати пенсії з 01 червня 2016 року та зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії з цієї дати. Також зазначила, що не змогла подати адміністративний позов у встановлені строки оскільки є особою похилого віку та постійно мешкаю в м. Шахтарську, та для виїзду до м. Костянтинівки необхідно подолати декілька блокпостів та мати перепустку. Вона декілька разів намагалася приїхати але блокпост в сел. Зайцево (біля Артемівська) було закрито та вона не змогла перетнути його. Вважає, що бойові дії які ведеться по всій території Донецької області та її похилий вік є поважною причиною пропуску строку та просила суд його поновити на підставі статті 100 КАС України.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що електронний лист Пенсійного фонду України, так само як і електронний лист отриманий відповідачем з так званої ДНР щодо поновлення виплат пенсії Клюєвій у місті Шахтарську, не можуть бути визнані судом належними доказами, оскільки отримані з невідомих джерел і суперечать вимогам законодавства.

Представник відповідача проти позову заперечувала, надала письмові пояснення, зазначивши, що позивачу, який є внутрішньо переміщеною особою, призначена пенсія за віком. Виплата пенсії з 01 березня 2015 року була призупинена, оскільки відповідно до постанови КМУ від 14 березня 2016 року «Про внесення змін до деяких постанов КМУ» призначення та продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509. За цим порядком довідка вважається недійсною без проставляння на її зворотному боці відмітки територіального органу державної міграційної служби про фактичне місце проживання. Позивачка своєчасно не продовжила термін дії своєї довідки, тому виплата пенсії їй була зупинена з 01 червня 2015 року. За березень-травень 2015 року пенсія Клюєвій була перерахована. Крім того посилалась на електронний лист від 10.03.2015 року №7193/02-20, отриманий від Пенсійного фонду України щодо рекомендації зупиняти виплату пенсій тимчасово переміщеним особам у разі наявності відомостей про поновлення їм виплати пенсії за місцем постійного проживання. Цей лист, а також лист з тимчасово окупованої території з м. Шахтарська, у якому було зазначено, що ОСОБА_3 поставлена на облік у м. Шахтарську та отримує пенсію, і були підставами для зупинення виплат позивачці.

З'ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 є одержувачем пенсії за віком. За даними Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради ОСОБА_3 була взята управлінням на облік внутрішньо переміщених осіб, довідка № 6 від 24.11.2014 року, яка є дійсною.

З 01 вересня 2014 року ОСОБА_3 була поставлена на облік в управлінні Пенсійного фонду України в м. Костянтинівці та Костянтинівському районі та була розпочата виплата пенсії за віком (а.с. 41).

З 01 червня 2016 року відповідач припинив виплату пенсії позивачці на підставі рішення від 28.05.2015 року (а.с.42).

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції не прийнято.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Проте на теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, такі обмеження також не встановлені.

Будь-який інший Закон України з цього питання також відсутній.

Закон України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на правовідносини, що виникли між сторонами, не розповсюджується, оскільки відповідно до ст. 3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права,Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно з якою (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу зазначених постанов Кабінету Міністрів України № 531 від 01 жовтня 2014 року, № 637 від 05 листопада 2014 року, № 595 від 07 листопада 2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте зазначені підзаконні нормативні акти не є законом, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі № 826/18826/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року визнаний незаконним та не чинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595.

В мотивувальній частині ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року зазначено, що системний аналіз вказаних норм Конституції України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перевірка законності постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3).

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Наведене свідчить про те, що пункт 2 Тимчасового порядку не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних позивачам відповідно пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

За таких обставин позивачка ОСОБА_3 як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території міста Костянтинівки Донецької області (вказаний факт підтверджується відповідними довідками), має право на поновлення виплати пенсії за віком, починаючи з 01 червня 2016 року. При цьому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивачки щодо поновлення їй строку звернення до суду з адміністративним позовом у відповідності до ст. 100 КАС України, оскільки наведені нею доводи в обґрунтування цього клопотання суд вважає об'єктивними та поважними.

Посилання відповідача на відсутність у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки чи то органу Державної міграційної служби, чи то як того вимагає постанова КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509, є звуженням прав громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Щодо посилань відповідача на наявність електронного листа від 10.03.2015 року №7193/02-20, отриманого від Пенсійного фонду України, про зупинення виплат пенсій, то вказаний лист (а.с.40) взагалі не є нормативним документом. Так само суд погоджується із запереченнями представника позивачки щодо оцінки наданого представником відповідача листа з тимчасово окупованої території про поновлення виплати пенсії ОСОБА_3 у місті Шахтарську, оскільки останній не відповідає вимогам ст. 70 КАС України і є неналежним та недопустимим.

За таких обставин, позовні вимоги щодо скасування рішення відповідача від 28.05.2015 року про зупинення виплати пенсії ОСОБА_3 та про поновлення виплати пенсії позивачу підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8-11,109,159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_3 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати рішення Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області від 28 травня 2015 року щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії з 01 червня 2015 року незаконним та скасувати його.

Зобов'язати Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату ОСОБА_3 пенсії з 01 червня 2015 року.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошені 10 червня 2016 року, в повному обсязі постанова буде виготовлена до 15 червня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя