Справа № 428/12687/15-а
Суддя: Олійник В. М.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/428/11/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м.Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

за участю секретаря Гетьманцевій Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, в якому просила про наступне зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради оформити державну допомогу сімї у звязку з народженням дитини.

В обґрунтування позову позивач вказала, що 02.10.2010 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3. До 2014 року вони проживали разом у м.Луганську. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти разом з нею та певний час з чоловіком постійно проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, буд.12.кв.115. На теперішній час вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, але фактичні шлюбні відносини між ними припинені близько півтора року тому. З початком бойових дій, в зоні АТО в липні 2014 року, чоловік її покинув, залишивши мене з трирічним сином на руках та на сьомому місяці вагітності другою дитиною, виїхав у Ростовську область Російської Федерації, де проживає постійно. На теперішній час ОСОБА_3 подав до Троїцького районного суду Луганської області позовну заяву про розірвання шлюбу. В червні 2015 p., відповідач приїздив з Росії до м.Свердловська Луганської області, де вона проживала разом з дітьми під час АТО, та 20 червня 2015 року всупереч її волі і бажанню сина, та без дозволу вивіз сина ОСОБА_6 через неконтрольований на сьогоднішній день українською владою пункт пропуску Ізваріно на територію Російської Федерації. За фактом незаконного вивозу ОСОБА_3 малолітньої дитини (сина) за межі України та з метою повернення вона звернулася до Троїцького районного суду Луганської області з відповідним позовом до ОСОБА_7 Через бойові дії та страху за життя дітей, яких вона ховала від можливих обстрілів, відсутності в будь-яких коштів та того факту, що на руках у мене було двоє дітей, а також відсутності будь-якої допомоги з боку чоловіка, вона з тимчасово окупованого Луганська, за допомогою родичів, у тому числі і матеріальної, змогла виїхати на територію контрольовану українською владою у м.Сєвєродонецьк лише в середині жовтня 2015 pоку, де стала на облік як внутрішня переселенка Управлінні праці та соціального захисту м.Сєвєродонецька Луганської області 16.10.2015 р. При наявності першої можливості, 26.10.2015 р вона письмово звернулася в Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради з питання призначення державно допомоги при народженні дитини. Листом № 6796/06 від 19.11.2015 р. відповідач відмовив призначати допомогу посилаючись на ту обставину, що я пропустила 12-місячний термін звернення за допомогою передбачений ст.11 Закону України № 2811-12. Також з цього питання вона звернулася з листом до Міністерства соціальної політики України але ніякої відповіді поки що не отримала. Вважає рішення відповідача щодо відмови в оформленні державної допомоги у зв'язку народженням дитини є безпідставним, та яке суперечить нормам діючого національного та міжнародного законодавства.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов з підстав, які викладені у позовній заяві, та просили позов задовольнити. Також позивач повідомила, що у м.Києві свідоцтво про народження дитини отримував її чоловік, дона до Києва не їздила, в той час перебувала у м.Ростов.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив розглянути позовну заяву без його участі та відмовити у задоволенні позову. Також вказав, що дитина позивача народилася 29.09.2014 року. Свідоцтво при народженні дитини було видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київської області (на території, що була та є підконтрольною Україні) 29.10.2014 року. 26.10.2015 року позивач звернувся до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги при народженні дитини. В призначенні зазначеної допомоги було відмовлено, оскільки, відсутні законні підстави для призначення вищевказаної допомоги, тому що строк звернення за її призначенням становить більш ніж 12 календарних місяців після народження дитини.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оглянувши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії ЕН № 788787, виданого Свердловським МВ УМВС України в Луганській області 30.10.2010 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована з 07.06.2011 року за адресою: Україна, АДРЕСА_1.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ОК № 281009 повторно виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Бориспільського МУЮ у Київській області від 24.10.2014 року, ОСОБА_5 народилась 29.09.2014 року, місце народження РФ, Ростовська область, місто Донецьк.

26.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради із заявою про виплату допомоги при народженні дитини.

З копії повідомлення про надання (відмову) соціальної допомоги № 6796/06, від 19.11.2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради відмовлено ОСОБА_1 в призначені соціальної допомоги при народженні дитини, оскільки пропущено передбачений дванадцятимісячний термін надання заяви з дати народження дитини.

Суд враховує, що ОСОБА_1 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради із заявою про виплату допомоги при народженні дитини 26.10.2015 року і таку заяву позивача було прийнято та розглянуто. Факт написання та розгляду заяви про виплату допомоги при народженні дитини визнаний позивачем в судовому засіданні та не заперечувався відповідачем у письмових запереченнях проти позову. Також посилання на заяву ОСОБА_1 від 26.10.2015 року стосовно призначення допомоги при народженні дитини міститься у повідомленні про надання (відмову) соціальної допомоги.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання відповідача призначити та виплатити допомогу при народженні дитини суд зазначає наступне.

Із змісту статей 10-11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» вбачається, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови предявлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04.02.2009року) «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

З урахуванням зазначеного, суд робить висновок про те, що дванадцятимісячний строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини є визначальним для можливості отримання позивачем допомоги при народженні її доньки. При цьому, законодавцем не передбачено можливості поновлення чи продовження такого строку і такий строк є достатньо тривалим для вирішення питання про реєстрацію факту народження дитини, в тому числі шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

Суд враховує, що позивач лише 26 жовтня 2015 року звернулася до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради, хоча протягом всього 2015 року транспортне сполучення із містом Сєвєродонецьк Луганської області здійснювалося в звичайному режимі і позивач мала обєктивну можливість для звернення до відповідача. Інші доводи позивача суд не приймає до уваги, оскільки нею не було надано жодних доказів в підтвердження посилань, окрім того позивач сама зазначає, що вона спочатку проживала в м.Луганську, потім в м.Свердловську, виходячи з свідоцтва про народження дитину народила в м.Донецьку Ростовської області, як зазначала в судовому засіданні під час отримання чоловіком свідоцтва про народження дитини м.Київ, сама перебувала у м.Ростов, тобто безперешкодно пересувалася як і окупованою територією так виїздила до РФ. Окрім того, були відсутні перешкоди для подання необхідних документів та відповідної заяви до будь-якого УПтаСЗН при отриманні свідоцтва про народження у м.Києві.

Отже, дванадцятимісячний строк звернення до відповідного Управління праці та соціального захисту населення, який відраховується від дати народження дитини, позивачем був пропущений без поважних причин та без наявності обставин непереборного характеру, які б не дозволяли позивачу протягом дванадцяти місяців реалізувати своє право на отримання допомоги при народженні дитини. А тому, відсутні підстави вважати, що відповідач протиправно прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у звязку із чим належить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про зобовязання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, в той час як відповідачем не було надано доказів наявності документально підтверджених судових витрат згідно із ч. 2 ст. 94 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. М. Олійник