Справа № 826/23998/15
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
29 червня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретаря судового засідання Тищенко Н.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Кобилянського О.В., розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за час затримки виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі має бути сплачено на користь останнього його середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію за затримку її виплати.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.03.2016 р.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що процедура поновлення на роботі незаконно звільненого працівника регламентована Законом України «Про виконавче провадження», позивач сам не скористався правом оскаржити рішення відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
29 червня 2015 Окружним адміністративним судом міста Києва позивачу видано виконавчі листи про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста державної служби управління департаменту Військової частини НОМЕР_1 та про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 33 399,41 грн.
Військова частина НОМЕР_1 на виконання вищевказаних судових рішень прийняла наказ від 21.09.2015 № 222/7/1421, яким позивача поновлено на посаді головного спеціаліста державної служби управління департаменту Військової частини НОМЕР_1 .
На підставі заяви позивача від 02.07.2015 на виконання пункту 4 постанови суду в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 33 399,41 грн. Державною казначейською службою України на банківський рахунок позивача, зазначений в заяві, здійснено перерахування коштів в повному обсязі.
Таким чином позивачу була виплачена середня заробітна плата за період вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до прийняття судом рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста державної служби управління департаменту Військової частини НОМЕР_1 .
Як зазначає позивач та не заперечено і не спростовано відповідачем, середній заробіток за час затримки поновлення на посаді та компенсація за затримку виплати заробітної плати за період з 17.01.2015 по 21.09.2015 позивачу виплачені не були.
Не погодившись з вищезазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вищенаведені обставини встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.
Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
З огляду ч.2 ст. 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.
Відповідно до ч.1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Частиною 2 ст. 257 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Водночас п.3 ч.1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.
Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.
Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Зазначене вище має розцінюватись в поєднанні із наступним.
Відповідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
З огляду ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до частини 9 статті 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо обов`язкового виконання рішення суду згідно Закону України «Про виконавче провадження», оскільки добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок.
Крім того, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
З урахуванням всього вищезазначеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки допущене до негайного виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді відповідачем негайно виконане не було, тому судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки поновлення на посаді та компенсацію за затримку виплати заробітної плати.
Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови. Повний текст ухвали виготовлено 30.06.2016 р.
Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2016 р., залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Губська Л.В.