Справа № 303/3446/16-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року м. Мукачево Справа №303/3446/16-а
2а/303/175/16 Номер рядка стат. звіту-90
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого судді Кость В.В.
при секретарі Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу
до відповідача Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, на підставі якого просить:
-визнати неправомірними дії Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у визначенні права на призначення пенсії та її призначення згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
-зобов`язати Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити пенсію позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році зі зниженням пенсійного віку до 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня подачі заяви про призначення пенсії, тобто з 29.03.2016 року.
Суть позовних вимог полягає в оскарженні відмови суб`єкта владних повноважень щодо призначення пенсії зі зниження пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на протязі 28 днів, а саме з 15 липня 1986 року по 13.08.1986 року позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виконуючи автомобільні перевезення вантажів у складі комплексної бригади по будівництву водопроводу пов`язаного з аварією на Чорнобильсікій АЕС в с. Кливини Поліського району Київської області. Зазначений населений пункт відноситься до 30-кілометрової зони відчуження, що є підставою для виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку до 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В зв`язку з цим, відмова відповідача у призначенні вищевказаного виду пенсійного забезпечення є неправомірною та безпідставною.
Позивач в судове засідання не з`явився, оскільки подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 17). Позовні вимоги просив задоволити у повному обсязі.
Представник відповідача, на підставі поданого ним заперечення, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з огляду на відсутність у позивача первинних документів, затверджених за формою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням від 09.03.1988 №122. А у документах, які позивач подав відповідачу (довідки, копія трудової книжки), містяться розбіжності щодо часу і періоду його роботи, у зв`язку з чим відповідачем правомірно було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Не заперечується учасниками судового процесу та підтверджується матеріалами справи (а.с. 10) обставини щодо відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв`язку з відсутністю документів за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року №122 (посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або довідки архівної установи, або інші первинні документи).
Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи, суд виходить також з наступного.
В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Відповідно до ст. 8 Конституції України конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Як вказав у своєму рішенні від 07.10.2009 році Конституційний суд України (справа за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»): «право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії».
В іншому своєму рішенні від 25.12.1997р. (справа за конституційним зверненням громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України) Конституційний Суд України зазначив, що «частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.
У відповідності з приписами частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В свою чергу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської кастрофи та які визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів пенсійний вік зменшується на 10 років.
За статтею 57 цього Закону, порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.
Особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, а також в евакуації населення на добровільній безплатній основі і стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено відповідними документами, пенсія по інвалідності за їх бажанням обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ст. 65 цього Закону).
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок).
Згідно з п. 2.1 вказаного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 року, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 24.11.1992 (а.с. 6).
В свою чергу, позивач з 15.07.1986 року по 13.08.1986 року (28 днів) приймав участь в ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС, виконуючи автомобільні перевозки вантажів в складі комплексної бригади по будівництву водопроводу у звязку з аварією на Чорнобильській АЕС в селі Кливини Поліського району Київської області, що підтверджується довідкою керівника Мукачівської Автобази «Закарпатьеводстрой» від 1992 року та ксерокопією трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.09.1983 року (а.с. 7, 8, 9).
Трудова діяльність на посаді водія в Мукачівській АТБ «Закарпатьеводстрой», правонаступником якого є ВАТ «Мукачівська автобаза» за період з 28.07.1986 року по 11.05.1987 року також підтверджена довідкою директора ПАТ «Мукачівська автобаза» від 13.11.2015 №99 (а.с. 9).
Отже, позивач у повній мірі підтвердив свою участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 15.07.1986 року по 13.08.1986 рік в селі Кивини Поліського району Київської області для можливості отримання пенсію у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку є протиправними, та такими, що звелися до встановлення статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відноситься до компетенції відповідача, за наявності у ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
За таких обставин справи, позов слід задоволити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 11, 69, 71, 86, 158-163, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,
СУД ПОСТАНОВИВ:
1. Позов задоволити.
2. Визнати дії Мукачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (м. Мукачево, вул. Мира, 151 ж) щодо відмови у визначенні права на призначення пенсії та її призначення згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - неправомірними.
3. Зобов`язати Мукачівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (м. Мукачево, вул. Мира, 151 ж) призначити пенсію ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, зі зниженням пенсійного віку до 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 29.03.2016 року.
4. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя В. В. Кость