Справа № 753/6157/16-а
Суддя: Вовк Є. І.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6157/16-а
провадження № 2-а/753/391/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва щодо зобов'язання провести нарахування і виплату пенсії за віком,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2016 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва щодо зобов'язання Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва провести нарахування і виплату пенсії за віком ОСОБА_2 у повному обсязі за період з 01.06.2015р до 31.12.2015р. (з нарахуванням компенсації втрати частини доходів).

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що вона працює на посаді головного спеціаліста відділу планування бюджетних програм, мережі та зведеної звітності Фінансового департаменту Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (яка віднесена до V категорії позад державних службовців), є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва ( а.с. 8-9).

З 01.04.2015 р. призначена їй пенсія не виплачувалася з посиланням на положення Закону України від 02.03.2015р. № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Відповідними змінами встановлено, що тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р. особам, на яких поширюється дія цього Закону у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії не виплачуються.

Одночасно п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015р. № 213-VIII було передбачено, що «з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, а отже 31.12.2015 р. закінчився строк, на який Законом України від 02.03.2015 р. № 213-VIII була зупинена виплата пенсій окремим категоріям пенсіонерів, у тому числі й ОСОБА_2

Оскільки зазначений Закон України не зупиняв нарахування призначених раніше пенсій, позивач вважає, що невиплата сум призначеної та нарахованої їй пенсії з 01.06.2015р. по 31.12.2015р. порушує її конституційні права.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач подав письмові заперечення в яких не визнає вказаний позов, просив відмовити у його задоволенні, вказував на пропущення поивачем шестимісячного строку для звернення до суду за захистом прав та просив залишити його без розгляду в частині вимог по 17 вересня 2015 року, а також, посилаючись на постанову КМУ №1055 від 16.12.2015р. просив замінити відповідача - Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва на правонаступника - Лівобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Вивчивши матеріали справи, враховучи викладене, зміст постанови, КМУ №1055 від 16.12.2015р., суд ухвалив замінити відповідача - Управління пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва на правонаступника - Лівобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач перебуває на обліку Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м.Києва, отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»", працює на посаді головного спеціаліста відділу планування бюджетних програм, мережі та зведеної звітності Фінансового департаменту Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (яка віднесена до V категорії позад державних службовців)

З 01.04.2015р. виплата пенсії позивачу не здійснювалась з посиланням відповідача на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 02.03.2015р., яким в абз.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" були внесені зміни, у відповідності до яких тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р. у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України"; Про державну службу"; "Про прокуратуру", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII (надалі - Закон № 213) у разі неприйняття до 01.06.2015р. щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу"; "Про прокуратуру"; "Про судоустрій і статус суддів"; "Про статус народного депутата України"; "Про Кабінет Міністрів України"; "Про судову експертизу"; "Про Національний банк України"; "Про службу в органах місцевого самоврядування"; "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01.06.2015 року не був прийнятий закон, вказаний в пункті 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону №213, з вказаної дати втратили чинність норми закону України "Про державну службу" щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, особам, які підпадають під дію цього Закону, пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на викладене, суд вважає, що з 01.06.2015 року втратили свою чинність правові підстави тимчасового припинення виплати пенсії позивачу, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу", а тому вимога позивача щодо нарахування та виплати їй пенсії є законною та підлягає задоволенню.

Так, статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У відповідності до статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей аніж ті, для яких вони встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями відповідач порушив право позивача на соціальний захист, гарантоване Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як вище зазначалося, позивач просить суд поновити виплату пенсії з 01 червня 2015 року, однак звернулася до суду з даним позовом лише 18 березня 2016 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду за даним позовом. За таких суд вважає, що адміністративний позов в частині вимог за період з 01 червня по 17 вересня 2015 року підлягає залишенню без розгляду. Натомість вимоги позивача про зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії з 18 вересня 2015 року підлягають задоволенню, в тому числі, вимоги щодо нарахування компенсації втрати частини доходів, оскільки відповідачем не надано заперечень конкретно проти цих вимог. Так, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року встановлено - якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету У країни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 18,71,94, 99,104,161-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Лівобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести нарахування і виплату пенсії за віком ОСОБА_2 у повному обсязі за період з 18.09.2015р до 31.12.2015р. (з нарахуванням компенсації втрати частини доходів).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 половину судового збору у сумі 275 грн. 60 коп., а решту зарахувати в доход держави.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів, з дня отримання її копії, апеляційної скарги.

Суддя: