Справа № 813/1567/16
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 р. Справа № 876/3830/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Улицького В. З.

за участю секретаря Кулик Т. Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2016 року про відмову у відкритті провадження по справі № 813/1567/16 за позовом ОСОБА_1 до Старшого слідчого Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області лейтенанта міліції Білого Б.В., Прокурора Львівської області старшого радника юстиції Мякішева Віталія Леонідовича про визнання протиправними діяння,

в с т а н о в и в :

В травні 2016 року позивач звернувся з позовом до Старшого слідчого Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області лейтенанта міліції Білого Б.В., Прокурора Львівської області старшого радника юстиції Мякішева Віталія Леонідовича про визнання протиправними діяння.

13 травня 2016 року ухвалою Львівського окружного адміністративного суду відмовлено у відкритті провадження.

Вказане рішення оскаржив позивач та вважає, що вказана ухвала є незаконною і підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм процесуального права та матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Вимагає таку скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Зокрема вказує на те, що суддя у першій інстанції відмовив позивачу в судовому захисті та прийшов до неправильного висновку, щодо переліку публічно-правових спорів на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Крім того зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам статті 129 Конституції України, статті 159 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав та основних свобод.

Позивач вважає, що оскільки відповідачі є суб'єктами владних повноважень, то відповідно до вимог статті 17 КАС України спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Апелянт та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення аналогічні викладеним в такій. Наполягає на тому, що спір, який виник між ним та відповідачем є за своїм характером публічно-правовим. Окрім того покликаються на судову практику в такій категорії спорів.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, явки належно уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином, шляхом телефонограми були повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, тому суд розглянув справу у їх відсутності.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, заслухавши пояснення апелянта та його представника, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не належить до задоволення.

Із аналізу позовної заяви зрозуміло, що позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до старшого слідчого Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта міліції Білого Б.В., прокурора Львівської області старшого радника юстиції Мякішева Віталія Леонідовича, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність прокурора Львівської області, який не забезпечив належних заходів з невідкладного повернення вищевказаного незаконно вилученого майна;

- визнати протиправною бездіяльність прокурора, призначеного в кримінальне провадження №0003537 Щербакова О.В., який не забезпечив належних заходів з невідкладного повернення вищевказаного незаконно вилученого майна;

- визнати протиправною бездіяльність старшого слідчого Галицького ВП ГУ НП у Львівській області лейтенанта міліції Білого Б.В., який не повернув незаконно вилучене майно та не виконав ухвали Галицького районного суду м. Львова від 4 квітня 2016 року в порушення статті 21 КПК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки поданий позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Такий висновок суду відповідає вимогам статті 17 КАС України. Колегія суддів звертає увагу на імперативний припис пункту 2 частини 3 згаданої статті, який виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції в тому, що при визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити, не лише із суб'єктного складу сторін, але і з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Частиною другої статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає свою увагу на те, що зі змісту позовної заяви зрозуміло, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з протиправними діяннями старшого слідчого Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта міліції Білого Б.В., прокурора Львівської області старшого радника юстиції Мякішева Віталія Леонідовича, прокурора, призначеного в кримінальне провадження №0003537 Щербакова О.В. щодо: незабезпечення належних заходів з невідкладного повернення вищевказаного незаконно вилученого майна, неповернення вилученого майна та невиконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 4 квітня 2016 року в порушення статті 21 КПК України.

Суд першої інстанції вірно підкреслив, те що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 4 квітня 2016 року у справі №461/1325/16-к зобов'язано старшого слідчого Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області лейтенанта міліції Білого Б.В. повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_6 тимчасово вилучене майно, …", однак станом на даний час рішення суду не виконано.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Частиною 1 статті 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, правовідносини, що виникають з приводу незабезпечення належних заходів з невідкладного повернення вищевказаного незаконно вилученого майна, неповернення вилученого майна та невиконання ухвали Галицького районного суду м.Львова від 4 квітня 2016 року в порушення статті 21 КПК України, не є управлінськими, а повноваження цих органів та їхніх посадових осіб регламентовані Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Статтею 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Крім того у пункті 4.2 Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб прокуратури має свої особливості і не належить до управлінської сфери.

Рішенням суду першої інстанції роз'яснено апелянту, в якому порядку і куди останній може звернутись для вирішення спору.

Щодо порушення судом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, колегія суддів зазначає, що згідно згаданої норми кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд першої інстанції вірно застосував практику Європейського суду з прав людини - рішення від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" згідно якого словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи наведене вище колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції правильно з'ясовано правову природу правовідносин, дотримано норм процесуального та матеріального права, висновки суду відповідають обставинам справи та наявним у ній доказам.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2016 року про відмову у відкритті провадження по справі № 813/1567/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий суддя: Кузьмич С.М.

Судді: Гулид Р. М.

Улицький В. З.

Повний текст ухвали складено 24 червня 2016 року