Справа № 821/408/16
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/408/16
11 год. 31 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Яцемирського С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Херсонській області про скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

До Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (Білозерського відділення) з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області від 23.04.2013 № .

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач в адміністративному позові зазначив, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення слугував лист відділу Держкомзему у Білозерському районі №01-21/1000 від 16.10.2012, згідно якого надана інформація про земельні ділянки, що обліковуються за позивачем на загальну площу 18,63га, разом з тим не було вказано кадастрових номерів ділянок. 03.04.2015 року позивач звернувся до Держземагенства у Білозерському районі Херсонської області за інформацією про земельні ділянки, що обліковуються за ним, і листом від 15.04.2015 №31-28-0.2-926/2-15 відділу Держземагентства у Білозерському районі Херсонської області зазначено інші площі земельних ділянок та інша їх кількість ніж ті, які враховувались ДПІ при винесенні податкового повідомлення-рішення. Крім того, при нарахуванні земельного податку не враховано факти відчуження позивачем частини земельних ділянок протягом 2012 року іншим особам.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Відповідачем (Цюрупинська ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області) подано клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивовано наявністю судового рішення з того самого спору між тими ж самим сторонами, яке набрало законної сили. Ухвалою суду від 18.04.16 суд залишив клопотання відповідача без задоволення, оскільки п. 4 ч.1 ст. 157 КАС України передбачено, що необхідною умовою закриття провадження у адміністративній справі є факт існування судового рішення по спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Позивач при оскарженні податкового повідомення-рішення в попередній справі № 821/3577/13-а в обґрунтування своїх вимог посилався на порушення податковим органом порядку обчислення земельного податку, яким передбачено нарахування податку до 1 липня поточного року, відповідач нарахував земельний податок за 2012 рік в наступному році, підставою обчислення земельного податку є виключно дані державного земельного кадастру, проте розрахунок оскаржуваної суми земельного податку зроблено без таких даних, що підтверджується відповіддю ДПІ у Білозерському районі за № 1961/10/17-018 від 20.05.2013 року на запит ОСОБА_1 щодо документальних підстав нарахування земельного податку за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. Позивач вказував, що земельний податок нарахований за ділянки, які не перебували ні у власності, ні у користуванні позивача. Одеським апеляційним адміністративним судом в постанові від 16.09.14 по справі № 821/3577/13-а було відмовлено в задоволенні позову з огляду на те, що згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно позивач, з 2006 року, є власником споруд та будівель різного призначення, які розташовані в с. Олександрівка Білозерського району Херсонської області, при цьому позивачем не вчинено жодних дій по укладанню договорів оренди земельних ділянок, на яких розташовані дані об'єкти та не сплачено земельний податок за 2012 рік. Листом Відділу Держкомзему у Білозерському районі №01-21/1000 від 16.10.2012 року податковому органу надано інформацію про площу земельних ділянок, які знаходяться у фактичному користуванні позивача, жодних доказів щодо недостовірності поданої інформації позивачем не надано, а лише заявлено загальні заперечення. Оскільки позивач є власником споруд, які знаходяться на земельних ділянках, то він фактично користується й самими земельними ділянками, а тому повинен сплачувати земельний податок. Згідно доводів позивача, наведених у даній позовній заяві, предметом оскарження у справі №821/3577/13-а та у даній справі є однакове податкове повідомлення-рішення, але в даній справі позивач оскаржує рішення з інших підстав та наводить інші юридичні факти, які не були предметом судового розгляду, що не може бути перешкодою для розгляду даного позову, оскільки підстави позову як складова позову змінились.

Представник відповідача прибув в судове засідання, проти позову заперечує, зазначає, що податкова інспекція при нарахуванні земельного податку керувалась відомостями Держземагенства, ОСОБА_1 використовує земельні ділянки без правовстановлюючих документів. Прицьому грошова оцінка земельних ділянок, які використовуються позивачем, визначена згідно з інформацією Головного управління Держземагентства у Херсонській області, яка викладена в листі від 18.02.2014 року №918/05-06.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що Цюрупинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Херсонській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.04.13 № , яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 21125 грн. 29 коп. за користування земельними ділянками загальною площею 18,63 га.

Грошові зобов'язання визначено позивачу за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012.

Підставою для прийняття вищенаведених податкових повідомлень-рішень слугував лист Відділу Держкомзему у Білозерському районі №01-21/1000 від 16.10.2012, згідно якого надана інформація про земельні ділянки, що обліковуються за позивачем. Нормативно-грошова оцінка ділянки не проводилась, тому у відповідності до п. 277.1 ст. 277 Податкового кодексу України відповідачем була взята ставка податку за один гектар у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області за 2012 рік, яка складала 23151,10 грн., тому ставка земельного податку за 1 га - 1157 грн. 55 коп. (23151 грн. 10 коп. х 5%), а за 18,25 га річний розмір земельного податку склав 21125,29 грн.

З листа відділу Держкомзему у Білозерському районі №01-21/1000 від 16.10.2012, розрахунку земельного податку, яки доданий до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що земельний податок ОСОБА_1 нарахований за такі земельні ділянки: 0,85 га під автогаражем, 0,75 га під майстернею, 0,03 га під вісовою, 1,6 га під центральним складом, лабораторією, плотницьким цехом, 14,8 га під свинофермою, 0,22 га під рибним павільйоном, під іншими спорудами (зерносклад, зерносховище, олійня, фруктосховища) земельний податок не нараховувався через відсутність розміру ділянки.

Як пояснив позивач в судовому засіданні, йому не оформлюють земельні ділянки ні у власність, ні в оренду не з його вини, а внаслідок відсутності у сільській раді генерального плану. Позивач не заперечує тієї обставини, що має у власності споруди, які розташовані в с. Олександрівка Білозерського району Херсонської області, разом з тим зазначає, що частину свиноферми на площі 8,28 га в грудні 2012 року подарувавав та продав іншим особам, що не було враховано при обчисленні земельного податку.

Не погоджуючись із вищенаведеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (ЗКУ), використання землі в Україні є платним. А Податковий кодекс України встановлює, що плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. ПКУ дає таке визначення поняттю земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п. 14.1.72 ст. 14 ПКУ). Платниками цього податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. До землекористувачів п. 14.1.73 ст. 14 ПКУ відносить юридичних та фізичних осіб (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди… Об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності. База оподаткування залежить від того, чи проведена грошова оцінка земельної ділянки. Якщо проведена - то базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, а якщо грошова оцінка не проводилась - то площа земельних ділянок.

З аналізу норм чинного законодавства України вбачається, що немає такого поняття, як користування земельною ділянкою. Згідно зі ст. 92 Земельного кодексу (далі - ЗК України) є таке поняття, як постійне користування земельною ділянкою: "Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку". Разом з тим, з початку дії ПКУ п. 287.6 ст. 287 передбачав, що при переході права власності на будівлю, споруду, податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах, з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Аналогічний припис містив Земельний кодекс, ст.. 120 якого встановлювала, у разі якщо набувається право власності на будівлю або споруду, то право власності або користування на земельну ділянку під такими об'єктами у попереднього власника припиняється. Таке право власності або користування набуває новий власник будівлі або споруди.

Таким чином, якщо власник нежитлового приміщення (його частини) сплачує земельний податок на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно з урахуванням прибудинкової території, то податок сплачується відповідно до цільового (господарського) призначення на підставі даних державного земельного кадастру.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, обчислення суми плати за землю власникам земельних ділянок та землекористувачу здійснюється з урахуванням даних державного земельного кадастру, який відповідно до пп.14.1.42 п.14.1 ст.14 ПК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Як уже зазначалося вище, що підставою для прийняття вищенаведених податкових повідомлень-рішень слугував лист відділу Держкомзему у Білозерському районі №01-21/1000 від 16.10.2012, згідно якого надана інформація про земельні ділянки, що обліковуються за позивачем на загальну площу 18,63 га.

Проте, судом при розгляді даної справи були встановлені наступні обставини.

Так, позивач 03.04.2015 року звернувся із листом до заступника начальника відділу Держземагенства у Білозерському районі Херсонської області та просив надати інформацію стосовно земельних ділянок, які знаходяться у його власності чи користуванні, згідно земельного кадастру.

На вищенаведений лист позивачу була надана відповідь № 31-28-0.2-926/2-15 від 15.04.15, за якою в архіві відділу зберігається проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_1 загальною площею 10,2800 га для обслуговування будівель свиноферми, які перебувають у його власності із земель державної власності, що розташовані на території Олександрівської сільської ради Білозерського району Херсонської області. На підставі даного проекту визначено шість кадастрових номерів: - НОМЕР_3 - ділянка №1; - НОМЕР_4-ділянка №2; - НОМЕР_5 - ділянка №3; -НОМЕР_6 - ділянка №4; -НОМЕР_7 - ділянка №5; - НОМЕР_8 - ділянка №6; правовстановлюючі документи на вищезазначені земельні ділянки відсутні. Також, відділом проводилось визначення кадастрових номерів на земельні ділянки, що знаходяться в с. Олександрівка Білозерського району Херсонської області на підставі технічних документацій щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_1, які в архіві не збереглися, за результатами чого було визначено п'ять кадастрових номерів, а саме: - НОМЕР_9 - обслуговування споруд фруктосховища площею 0,6214 га; - НОМЕР_10 - зерносховище площею 0,1789 га; - НОМЕР_11 - зерносклад площею 0,1584 га; - НОМЕР_12 - для обслуговування будівлі побуту площею 0,2800 га; - НОМЕР_13 - для обслуговування будівлі центральної контори 0,1005 га.

Отже, за даними відділу Держземагенства під будівлі свиноферми позивач оформлював 10,28 га, але не 14,8 га, за які був нарахований земельний податок. Крім того, частину свиноферми позивачем в грудні місяці було відчужено, що підтверджується договорами купівлі-продажу.

Так, згідно договору від 05.12.2012 року частина свиноферми, яка була розташована на земельних ділянках кадастровий номер НОМЕР_3 площею 2, 000 га та кадастровий номер НОМЕР_5 площею 0,2800 га були продані позивачем ОСОБА_5.

Відповідно до договору дарування від 28.12.2012 року частина свиноферми на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_7 площею 2,000 га була дарована позивачем ОСОБА_6.

Відповідно до договору дарування від 28.12.2012 року частина свиноферми, яка розташована на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_7 площею 2,000 га була дарована позивачем ОСОБА_7.

Відповідно до договору дарування від 28.12.2012 року частина свиноферми на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_8 площею 2,000 га була дарована позивачем ОСОБА_8.

Також були відчужені в 2012 році ділянки, на яких розташовані фруктосховище, зерносховище, зерносклад, але даний факт ніяким чином не впливає на спір, оскільки ці земельні ділянки не були враховані податковою інспекцією при визначенні в 2012 році розміру земельного податку позивачу.

Пункт 286.5 ст. 286 ПКУ встановлює, що у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року орган державної податкової служби надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. Отже, податкова інспекція повинна була врахувати факт відчуження позивачем земельних ділянок при розрахунку земельного податку. Таким чином, доводи відповідача про те, що у власності та користуванні позивача протягом 2012 року перебували земельні ділянки площею 18, 63 га не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача про відсутність обґрунтувань розмірів земельних ділянок, за які був нарахований податок, оскільки площа будівель та споруд є значно меншою, ніж земельні ділянки, за які нарахований земельний податок. Так, за земельну ділянку під вісовою, яка складається з будівлі 18 кв. м та навісу згідно свідоцтва про право власності відповідач нараховує 34 грн. 73 коп. податку за ділянку площею 300 кв.м, за ділянку під центральним складом лабораторією, плотницьким цехом, складами нараховано 1862,08 грн. за 16000 кв.м, тоді як площі даних будівель 654 кв.м, за рибний павільйон площею 156 кв. м нараховано податку за ділянку площею 2200 кв.м.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України). Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд "витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України). Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач мав сплачувати земельний податок за 2012 рік, але його розмір є явно завищеним.

В разі встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку суд не може ідентифікувати протиправні частини податкового повідомлення-рішення від 23.04.13 № , а тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про неправомірність дій відповідача.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Херсонській області від 23 квітня 2013 року № зі сплати земельного податку з фізичних осіб у сумі 21 125, 29 грн.

Стягнути з Цюрупинської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у сумі 551, 21 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять одна копійка).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 червня 2016 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.3.13