Справа № 808/163/16
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2016 рокусправа № 808/163/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Царьова Н.П.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Міщук Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2016 р. в справі № 808/163/16 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до прокуратури Запорізької області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати протиправними дії прокуратури Запорізької області та скасувати наказ № 470к від 14.12.2015 р. про його звільнення; поновити на рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області з 15.12.2015 р.; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2015 р. по день винесення судового рішення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову, прийняти нове рішення про задоволення позову з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує на неврахування судом першої інстанції, що оскільки він працював в органах прокуратури Запорізької області, йому повинні були пропонувати вільні місця в прокуратурі Запорізької області, що не було зроблено. На його думку, зміни в організації виробництва і праці не мали відношення до посади прокурора, яку він займав, оскільки внаслідок прийняття наказу № 80ш від 23.09.2015 р. зміни зазнала тільки назва структурного підрозділу, в якому він працював, а не його посада. Апелянт вважає, що відсутні як підстави для його звільнення, так й допущено порушення процедури звільнення. При цьому саме наступного дня після звільнення позивачу запропонована вакантна посада в прокуратурі Оріхівського відділу. Також апелянт звертає увагу на незаконність проведення тестування через не оприлюднення тестових завдань протягом 14 днів до дати проведення тестування.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 22.07.1999 р. по 13.07.2004 р. та з 21.05.2013 р. по 14.12.2015 р. позивач працював в органах прокуратури Запорізької області на посадах слідчого прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя, старшого слідчого відділу слідчого управління облпрокуратури, прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, прокурора прокуратури Вільнянського району Запорізької області. Остання посаду, яку обіймав позивач до звільнення у період з 31.01.2015 р. по 14.12.2015 р., - прокурор прокуратури Вільнянського району Запорізької області, що підтверджується копіями відповідних наказів та трудової книжки.

Наказом прокурора Запорізької області від 14.12.2015 р. № 470к юриста 1 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Вільнянського району Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області у зв'язку зі скороченням штатів працівників (статті 40 п. 1 КЗпП України). Підставою для звільнення є наказ Генерального прокурора України № 80ш від 23.09.2015 р.

Генеральним прокурором України прийнято наказ від 23.09.2015 р. № 80ш, яким внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Запорізької області, зокрема виключено штатні розписи прокуратури міста Запоріжжя, прокуратури Заводського району м. Запоріжжя, прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя, прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя, прокуратури Хортицького району м. Запоріжжя, прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя, Бердянської міжрайонної прокуратури, Мелітопольської міжрайонної прокуратури, Токмацької міжрайонної прокуратури, Кам'янсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури, Куйбишевської міжрайонної прокуратури, прокуратури міста Енергодара, прокуратури Василівського району, прокуратури Вільнянського району, прокуратури Веселівського району, прокуратури Гуляйпільського району, прокуратури Запорізького району, прокуратури Михайлівського району, прокуратури Новомиколаївського району, прокуратури Оріхівського району, прокуратури Пологівського району, прокуратури Приазовського району, прокуратури Чернигівського району, прокуратури Якимівського району (пп. 1.1 п. 1 наказу).

Підпунктом 1.2 пункту 1 наказу включено штатні розписи наступних місцевих прокуратур: Бердянської місцевої прокуратури, Енергодарської місцевої прокуратури, Запорізької місцевої прокуратури № 1, Запорізької місцевої прокуратури № 2, Запорізької місцевої прокуратури № 3, Мелітопольської місцевої прокуратури, Токмацької місцевої прокуратури, територіальну юрисдикцію яких встановлено відповідно до Переліку і територіальної юрисдикції місцевих та військових прокуратур, визначених у Додатку до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відповідно до пп. 2.7 п. 2 наказу у Токмацькій місцевій прокуратурі встановлений штатний розпис у 63,5 одиниці, у тому числі керівник - 1, перший заступник - 1, заступник керівника - 2, начальник відділу - 5, прокурор - 40, головний спеціаліст з питань захисту державних таємниць - 2, спеціаліст 1 категорії - 6, водій - 3,5, прибиральник службових приміщень - 3, а також утворені наступні підрозділі зазначеної прокуратури: Вільнянський відділ, Новомиколаївський відділ, Оріхівський відділ, Пологівський відділ, Гуляйпільський відділ. Зазначений наказ введений в дію з 15.12.2015 р.

Згідно з рейтинговим списком кандидатів на посади в Токмацькій місцевої прокуратурі, який складений за результатами проведеного тестування, підсумковий бал позивача становить 80 балів, його місце у рейтинговому списку - 50 (т. 1 а.с. 64-65), у зв'язку з чим позивачу була запропонована посада прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури, від якої він відмовився, що підтверджується його заявою від 14.12.2015 р.

У зв'язку з відмовою позивача від запропонованої посади, на посаду прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури призначено іншу особу, яка в рейтинговому списку обіймала 51 місце, що підтверджується копією відповідного наказу та інформацією про перелік осіб, призначених на посади в Токмацьку місцеву прокуратуру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з дотримання відповідачем процедури звільнення.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 22.07.1999 р. по 13.07.2004 р. та з 21.05.2013 р. по 14.12.2015 р. працював в органах прокуратури Запорізької області на посадах слідчого прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя, старшого слідчого відділу слідчого управління Запорізької обласної прокуратури, прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, прокурора прокуратури Вільнянського району Запорізької області. В період з 31.01.2015 р. по 14.12.2015 р., тобто на час звільнення, позивач обіймав посаду прокурору прокуратури Вільнянського району Запорізької області.

Наказом прокурора Запорізької області від 14.12.2015 р. № 470к юриста 1 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Вільнянського району Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області у зв'язку зі скороченням штатів працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення зазначено наказ Генерального прокурора України № 80ш від 23.09.2015 р.

Наказом № 80ш від 23.09.2015 р. Генерального прокурора України, який введено в дію з 15.12.2015 р., внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Запорізької області, зокрема виключено штатні розписи прокуратури міста Запоріжжя, прокуратури Заводського району м. Запоріжжя, прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя, прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя, прокуратури Хортицького району м. Запоріжжя, прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя, Бердянської міжрайонної прокуратури, Мелітопольської міжрайонної прокуратури, Токмацької міжрайонної прокуратури, Кам'янсько-Дніпровської міжрайонної прокуратури, Куйбишевської міжрайонної прокуратури, прокуратури міста Енергодара, прокуратури Василівського району, прокуратури Вільнянського району, прокуратури Веселівського району, прокуратури Гуляйпільського району, прокуратури Запорізького району, прокуратури Михайлівського району, прокуратури Новомиколаївського району, прокуратури Оріхівського району, прокуратури Пологівського району, прокуратури Приазовського району, прокуратури Чернигівського району, прокуратури Якимівського району (пп. 1.1 п. 1 наказу).

Підпунктом 1.2 пункту 1 наказу включено штатні розписи наступних місцевих прокуратур: Бердянської місцевої прокуратури, Енергодарської місцевої прокуратури, Запорізької місцевої прокуратури № 1, Запорізької місцевої прокуратури № 2, Запорізької місцевої прокуратури № 3, Мелітопольської місцевої прокуратури, Токмацької місцевої прокуратури, територіальну юрисдикцію яких встановлено відповідно до Переліку і територіальної юрисдикції місцевих та військових прокуратур, визначених у Додатку до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відповідно до пп. 2.7 п. 2 наказу у Токмацькій місцевій прокуратурі встановлений штатний розпис у 63,5 одиниці, у тому числі керівник - 1, перший заступник - 1, заступник керівника - 2, начальник відділу - 5, прокурор - 40, головний спеціаліст з питань захисту державних таємниць - 2, спеціаліст 1 категорії - 6, водій - 3,5, прибиральник службових приміщень - 3, а також утворені наступні підрозділі зазначеної прокуратури: Вільнянський відділ, Новомиколаївський відділ, Оріхівський відділ, Пологівський відділ, Гуляйпільський відділ.

За результатами проведеного тестування згідно з рейтинговим списком кандидатів на посади в Токмацькій місцевої прокуратурі підсумковий бал позивача становить 80 балів, його місце у рейтинговому списку - 50, у зв'язку з чим позивачу 14.12.2015 р. запропонована посада прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури, від якої позивач відмовився, що підтверджується його заявою від 14.12.2015 р.

У зв'язку з відмовою позивача від запропонованої посади, на посаду прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури призначено іншу особу, яка в рейтинговому списку обіймала 51 місце, що підтверджується копією відповідного наказу та інформацією про перелік осіб, призначених на посади в Токмацьку місцеву прокуратуру.

В даному випадку спірним є питання, чи дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці у прокуратурі Запорізької області, оскільки такі зміни стали основною умовою для звільнення позивача.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється у випадках, зазначених цією статтею, та за загальними підставами, передбаченими Кодексом законів про працю України.

Відтак, в даному випадку вирішення спору повинно відбуватися за нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Як зазначено вище, підставою для звільнення позивача слугував наказ Генерального прокурора України № 80ш від 23.09.2015 р., з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації праці.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частинами 1 і 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ч. 1 ст. 40, ч. ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України, колегія суддів дійшла висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Як вбачається з обставин справи, попередивши позивача про майбутнє вивільнення 25.09.2015 р., відповідачем не запропоновані позивачу наявні вакантні посаді, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Тільки у день звільнення (14.12.2015 р.) позивачу запропонована посада прокурора Оріхівського відділу Токмацької місцевої прокуратури, від якої позивач відмовився (а.с. 16 т.1).

Представником відповідача в судовому засіданні підтверджено, що станом на 25.09.2015 р. в органах прокуратури Запорізької області вакантною була посада прокурора Веселівського району Запорізької області, проте така посада не в порушення приписів КЗпП не була запропонована позивачу.

Тобто, позивачу не були запропоновані всі наявні вакантні посади, що не відповідає вимогам вищевказаних правових норм і правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у відповідній постанові його пленуму і судових рішеннях (постанова Верховного суду України від 19 травня 2015 року справа № 21-107а15).

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

Для з'ясування питання щодо фактичної зміни в організації праці відповідача необхідно дослідити штатний розпис прокуратури Запорізької області, зокрема, прокуратури Вільнянського району Запорізької області до здійснення реорганізації, а також Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури.

Так, з штатного розпису прокуратури Вільнянського району Запорізької області станом на 01.02.2015 р. вбачається, що в штаті прокуратури перебувало 10 посад прокурора прокуратури, одну з яких обіймав позивач.

Як випливає з наказу Генерального прокурора України № 80ш від 23.09.2015 р., у Вільнянському відділу Токмацької місцевої прокуратури наявні 10 посад прокурора.

Вказані обставини свідчать, що зазначені зміни структури прокуратуру Запорізької області (зокрема, щодо прокуратури Вільнянського району) та затвердження нового штатного розпису Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури жодним чином не вплинули на діяльність цього структурного підрозділу, оскільки штатна чисельність прокурорів прокуратури не зменшувалась, залишалася сталою - 10 посад.

Перед внесенням змін в організацію виробництва і праці повинен передувати наказ власника або уповноваженого ним органу, в якому розкривається зміст цих змін, тобто в чому конкретно ці зміни відбудуться, яким чином та у зв'язку з чим.

Колегія суддів вважає, що зміни до штатного розпису можуть бути лише наслідком змін в організації виробництва і праці і не можуть власником вноситись на власний розсуд без будь-яких підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці має враховуватися переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен дотримуватися вимог статті 42 Кодексу, якою встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

В судовому засіданні встановлено, що позивач успішно пройшов тестування, тобто має високу кваліфікацію.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку хоча і відбулись певні зміни в організації праці, проте не зменшилась штатна чисельність посад, одну з яких обіймав позивач до звільнення, звільнення позивача відбулося з порушенням ст. ст. 36, 42, 43 КЗпП України, оскільки відповідачем не виконано свого обов'язку, не запропоновано іншу вакантну посаду.

Крім того, ч. 2 ст. 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників реорганізованої установи. Це зобов'язання відповідачем не виконано, що є порушенням трудових гарантій позивача, як працівника.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права викладена у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокуратура Запорізької області як роботодавець позивача повинен був вчинити усі необхідні і можливі дії спрямовані на дотримання вимог законодавства стосовно порядку звільнення з роботи, а також захисту трудових прав і гарантій свого працівника перед звільненням.

Разом з тим, відповідачем порушено вимоги законодавства, яке регулює спірні правовідносини, звільнивши позивача з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тоді як скорочення штату фактично не відбулося, при цьому не запропоновано останньому всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації і не виконавши свого зобов'язання по працевлаштуванню працівників відповідного структурного підрозділу.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, висловленого у його постанові від 19 травня 2015 року (справа № 21-107а15).

Дані обставини не враховано судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення його на рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури з 15.12.2015 р. є обґрунтованими.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню, колегія суддів враховує вимоги абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., згідно з яким у всіх інших випадках збереження середні заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинної заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавство календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи вимоги, закріплені в ст. 235 КЗпП України, колегія суддів вважає, що середня заробітна плата за час вимушеного прогулу повинна бути стягнута за період з 15.12.2015 р. по 21.06.2016 р., виходячи з наступного.

Довідками прокуратури Запорізької області від 28.12.2015 р., 22.01.2015 р. підтверджено, що середня заробітна плата позивача за жовтень-листопад 2015 р. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., склала 7410,48 грн., середньоденна заробітна плата - 352,88 грн. (а.с. 17, 172 т.1).

За період з 15.12.2015 р. по 21.06.2016 р. встановлено 129 робочих дні.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку в розмірі 45521,52 грн. (352,88 грн. (середньоденна заробітна плата) х 129 робочих днів).

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах стягнення за один місяць.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають. По-перше, позивачем чітко не сформульовані позовні вимоги в цій частині, а саме, які дії він вважає протиправними. По-друге, судом апеляційної інстанції поновлено порушено право позивача шляхом скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, відтак, є зайвим додаткове визнання дій відповідача протиправними.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2016 р. в справі № 808/163/16 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2016 р. в справі № 808/163/16 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Прийняти в справі № 808/163/16 нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Скасувати наказ прокурати Запорізької області № 470к від 14.12.2015 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Вільнянського району Запорізької області.

Поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області з 15.12.2015 р.

Стягнути з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2015 р. по 21.06.2016 р. в розмірі 45521 (сорок п'ять тисяч п'ятсот двадцять одну) грн. 52 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та стягнення заробітної плати у межах стягнення за один місяць в розмірі 7410 (сім тисяч чотириста десять) грн. 48 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 23.06.2016 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко