Справа № 283/1177/16-а
Суддя: Ярмоленко В. В.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 283/1177/16-а
провадження № 2-а/283/77/2016
П О С Т А Н ОВ А

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2016 року

Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області про визнання дій неправомірними, та зобов'язання здійснити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2016 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною відмови відповідача у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язання відповідача провести перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з 03 грудня 2015 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області №449/16 від 23.02.2016 року № 449/16 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Оскільки розмір заробітної плати працюючих суддів збільшився то розмір отримуваного ним щомісячного грошового довічного утримання має обчислюватись виходячи з збільшеного розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Звернувшись до відповідача з заявою про здійснення перерахунку їй щомісячного довічного грошового утримання, надавши довідку ТУ ДСА України в Житомирській області на підтвердження підвищення розміру заробітної плати працюючих суддів, їй 16 березня 2016 року було відмовлено у здійсненні перерахунку. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки обмежується її право на пенсійне забезпечення.

В судове засідання позивач не з'явився, подавши письмову заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, подав заперечення, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що з червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, зокрема, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Встановлено, що ОСОБА_2 є суддею у відставці і їй виплачується щомісячне грошове утримання в розмірі 80% грошового утримання судді.

З відповіді Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі від 16.03.2016 року вбачається, що позивачеві відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку із зміною заробітної плати суддів, оскільки такий перерахунок не передбачений чинним законодавством.

Частиною третьою статті 138 Закону «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

З огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд вважає, що відповідач мав здійснити перерахунок розміру довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст.138 Закону «Про судоустрій і статус суддів» з метою приведення розміру такого утримання у відповідність з розміром утримання судді, що працює на посаді без обмеження граничним розміром. Отже, бездіяльність відповідача щодо не проведення позивачеві перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці є протиправною.

Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці цю виплату сплачує Пенсійний фонд України за рахунок коштів Державного бюджету України, діючому судді виплачується виключно з Державного бюджету України».

У цьому ж рішенні Конституційний суд України вказує про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

За нормами Закону № 2453-VІ позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на посаді судді Малинського районного суду.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року в справі №4-РП/2016 в п 4, що є обов'язковим до виконання на території України - частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Жодні зміни, що були внесені до Закону України «Про статус суддів», на підставі якого позивачеві було нараховане довічне грошове утримання, та інші наступні закони, не можуть, відповідно до чинного законодавства, обмежувати та звужувати права і обсяг гарантій суддівської незалежності, суперечити статті 126 Основного Закону України.

Конституційний Суд у своїх рішеннях неодноразово відновлював порушене та звужене право суддів на перерахування та обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання. Так, у рішенні від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп визнано неконституційним частину третю; перше, друге, трете речення ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-У1 у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-У1.

Як зазначено у п. 8 абзацу 3 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання.

Враховуючи, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій, Конституційний Суд України зазначив, що положення третього речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668 стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України.

Посилання відповідача суперечить меті встановлення конституційної гарантії матеріального забезпечення суддів, як елемента їхньої незалежності, свідчить про формальний, помилковий характер відмови відповідача у законних вимогах. Думка суб'єкта владних повноважень, чиї дії оскаржуються, не відповідає принципу єдиного статусу всіх суддів України та порушує принцип рівності між суддями у відставці.

Підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді є зміна розміру грошового утримання діючого судді, а статус всіх суддів однаковий.

Верховний Суд України в постанові від 24 березня 2015 року (справа № 21-584а14) зазначив, що оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці законодавцем визначено у відсотковому співвідношенні до грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, то у разі зміни (у напрямі збільшення) вказаної винагороди, у судді, який вийшов у відставку, з'являється право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, в той час як у пенсійного органу - обов'язок здійснити відповідний перерахунок.

Отже, заявлений ОСОБА_2 позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає, що вимога про зобов'язання відповідача виплатити одноразово недоплачене грошове утримання судді у відставці за період з 03 грудня 2015 року, підлягає задоволенню частково - з 01 січня 2016 року - згідно даних довідки ТУ ДСА в Житомирській області.

Керуючись ст. 7, 11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, 58, 126 Конституції України, ст. 129, ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирській області про визнання дій неправомірними, та зобов'язання здійснити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, згідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області №449/16 від 23.02.2016 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в розмірі 80 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та з урахуванням виплачених сум.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі до Малинського районного суду Житомирської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя: