Справа № 805/759/16-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 р. Справа №805/759/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Химич М.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 м. Слов'янськ

до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання незаконною та скасування податкової вимоги від 18.02.2016 року №59-23

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа підприємець ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання незаконною та скасування податкової вимоги від 18.02.2016 року №59-23.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначив, що ним було отримано податкову вимогу від 18.02.2016 року №59-23 про сплату боргу у сумі 12199,28 грн. про зобов'язання сплатити заборгованість за користування земельними ділянками. Вважає, що оскаржувана податкова вимога прийнята з порушенням основних принципів адміністративного процесу та засад діяльності суб'єктів владних повноважень. Посилається на те, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року під час проведення антитерористичної операції, суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільняються від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Зазначив, що листами від 25.01.2016 №2 та від 18.02.2016 року №4 звертався до відповідача з заявами про звільнення від сплати за користування земельними ділянками, відповіді на які він отримав. На підставі викладеного просив суд визнати незаконною та скасувати податкову вимогу від 18.02.2016 року №59-23.

Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав через канцелярію суду заперечення до позовної заяви відповідно до яких просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122, ст. 128 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Позивач, згідно договорів оренди землі від 22.02.2011 року та від 21.11.2013 року, укладеними між ним та Слов'янською міською радою використовує земельні ділянки, що є комунальною власністю: із кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 1,8832 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 та НОМЕР_2 загальною площею 0,1664, яка знаходиться у м. Слов'янську по вул.Новий Побут.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) НОМЕР_3 від 19.02.2015 року, де позивач самостійно визначив суму податкового зобов'язання з орендної плати за землю по терміну сплати 30.01.2016 року у сумі 12213,48 грн.

Згідно зворотного боку облікової картки платників податку, за позивачем на початок року рахувалась переплата з орендної плати з фізичних осіб у сумі 14,20 грн.

При цьому, положеннями п. 11 ст. 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України передбачено обов'язок платників податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Землекористувачі відповідно до пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Як встановлено підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Згідно з положеннями статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 Податкового кодексу України.

Згідно статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельної ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п.59.1. ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з несплатою узгодженого зобов'язання відповідач прийняв податкову вимогу форми "Ф" від 18 лютого 2016 року №59-23 на суму земельного податку у розмір 12199,28 грн. (з урахуванням переплати на початок року 14,20 грн.).

Позивач, звертався до відповідача з заявами №2 від 25.01.2016 року та №4 від 18.02.2016 року про звільнення від сплати за користування земельними ділянками на підставі статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року.

Таким чином, спірним питанням у даній справі є прийняття відповідачем податкової вимоги як такої з огляду на приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року.

Так, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначив тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

30 жовтня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з яким до зазначених населених пунктів належало м.Слов'янськ, на території якого розташовані земельні ділянки позивача.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» (від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», від 05 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053»), м. Слов'янськ віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до статті 6 Закону «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

З наведеного вбачається, що дійсно платники земельного податку, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходилися на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводилася АТО або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період звільняються від своїх обов'язків, зокрема, щодо сплати орендної плати за землю державної або комунальної власності з 14 квітня 2014 року.

Однак, суд зазначає, що імперативний характер норми п.59.1. ст.59 Податкового кодексу України означає, що податковий орган не має права не прийняти у разі не сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання податкової вимоги як токової.

Стадія прийняття податковою службою податкової вимоги є по суті рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює покладені на нього державою функції.

Слід також зазначити, що направлення податкової вимоги не призводить до автоматичного стягнення суми боргу, оскільки цьому передує низка заходів, які закінчуються підготовкою документів для звернення до суду з вимогою про стягнення такого податкового боргу.

Так, відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податків -фізичної особи.

Таким чином, за змістом пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом.

У разі, все ж таки звернення відповідача до суду з вимогою про стягнення податкового боргу з позивача, суд повинен відмовити у задоволені позову, оскільки у спірному періоді позивач був звільнений від сплати орендної плати за користування земельними ділянками, розташованими у м. Слов'янську.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

З огляду на ту обставину, що на теперішній час до Податкового кодексу України зміни внесені не були, відповідач при направлені податкової вимоги діяв у спосіб та у межах наданих йому повноважень.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання незаконною та скасування податкової вимоги від 18.02.2016 року №59-23 - відмовити.

Повний текст постанови складено та підписано 29 червня 2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.