Справа № 210/599/15-а
Суддя: Чайкіна О. В.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/599/15-а
Провадження № 2-а/210/7/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

"12" травня 2016 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Чайкіної О.В.,

за участі секретаря Куксенко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради, третя особа - Територіальна громада в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Центрально-Міська районна у місті Кривий Ріг рада; Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_4про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради, третя особа: Територіальна громада в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач просить суд: визнати незаконною бездіяльність Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради щодо не вчинення дій щодо оформлення квартири АДРЕСА_1, та квартири АДРЕСА_2 за територіальною громадою міста Кривого Рогу, та зобов"язати вчинити дії щодо оформлення згідно рішення Криворізької міської ради та біржової угоди міни нерухомого майна на вказані квартири за територіальною громадою м. Кривого Рогу; вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_2 посилається на ті обставини, що рішенням Криворізької міської ради № 605 від 02.03.2001 року «Про дозвіл УЖКГ виконкому міської ради на обмін нежитлового приміщення у будинку по АДРЕСА_12» УЖКГ дозволено обмін нежитлового приміщення по АДРЕСА_12 на дві житлові квартири: квартиру АДРЕСА_2, та квартиру АДРЕСА_1. Однак, відповідач не вчинив жодних дій, щодо переоформлення прав власності на вказані квартири. Такими діями, на думку позивача, порушуються її права, оскільки вона до теперішнього часу залишається власником цих квартир, які мали бути оформлені у власність територіальної громади міста.

Під час розгляду справи судом витребувано докази в порядку ст. 69 КАС України та залучено до участі у справі в якості третіх осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Позивач в ході розгляду справи підтримувала позовні вимоги, просила їх задовольнити, та не заперечувала проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач заперечень проти позову не подав, до суду не з»явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Треті особи до суду не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі не прибуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Оскільки справу розглянуто без участі сторін, відповідно до ст. 41 КАСУ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює та розглядає справу в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу, а також ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Судом встановлено, ОСОБА_2 звернулась до відповідача з пропозицією щодо обміну двох житлових квартир, які перебували у її приватній власності, н анежитлове приміщення, яке перебувало на балансовому обліку житлово-комунального господарства (правонаступником якого є відповідач).

Листом № 2244/4 від 23 листопада 2000 року Управління житлово-комунального господарства виконкому міськради звернулось до міського голови м. Кривого Рогу з проханням надати дозвіл на обмін нежитлового приміщення площею 90,7 м.кв, розташованому в житловому будинку по АДРЕСА_12 на рівноцінні житлові квартири для виділення під службове житло працівникам житлово-комунальної контори № 1. Листом управління житлово-комунального господарства виконкому міськради за № 2611/3 повідомлялось також, що нежитлове приміщення, площею 90.7 по АДРЕСА_12 використовувалось ЖКК-1 як службове. У зв'язку з тим, що відпала необхідність у використанні цього приміщення як службового, ЖКК-1 звернулось до управління з проханням надати йому статус житлового та виділити під службове своїм працівникам. Але, велика кількість коштів, необхідна для переобладнання і приміщення робить за можливе розгляд відповідного звернення (а.с. 21).

На підставі вищезазначеного, Криворізька міська рада розглянувши звернення УЖКГ виконкому та пропозиції позивача щодо обміну двох житлових квартир, які є і приватною власністю згідно з договорами дарування, на нежитлове приміщення на 1-му поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку по АДРЕСА_12, яке перебувало на балансовому обліку управління житлово-комунального господарства (правонаступником якого є УБЖП), враховуючи наявність згоди Центрально-Міського райвиконкому, керуючись п. 30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняла рішення № 605 «Про дозвіл УЖКГ виконкому міськради на обмін нежитлового приміщення у будинку по АДРЕСА_12», яким дозволила УЖКГ виконкому міськради обмін нежитлового приміщення по АДРЕСА_12 на дві житлові квартири: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, які належали приватному підприємцю ОСОБА_2 Також, пунктами 2, 3 даного рішення УЖККГ виконкому міської ради зобов'язано у місячний термін оформити договір міни, а Центрально-Міському виконкому надати вищезазначені житлові квартири, як службове приміщення працівникам житлово-комунальної контори № 1 (а.с. 6).

27 березня 2001 року на товарній біржі «Новий век» було укладено відповідний біржовий договір міни нерухомого майна, згідно якого, по заявці УЖКГ, у власність ОСОБА_2 переходить нежитлове приміщення, вбудоване в перший поверх дев'ятиповерхового житлового будинку, по АДРЕСА_12, а у власність УЖКГ перейшли квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 (а.с. 23).

16.04.2001 управління житлово-комунального господарства виконкому видало наказ № 110 відповідно до якого ЖКК № 1 мало здійснити перереєстрацію відповідних приміщень, а Центрально-Міський райвиконком був зобов'язаний розглянути пропозиції про виділення вищезазначених квартир як службові (а.с. 24).

11 липня 2001 року виконкомом Центрально-Міської ради народних депутатів ОСОБА_3 надано квартиру АДРЕСА_1, жилою площею - 27,4 кв.м., що підтверджується рішенням виконкому райради народних депутатів від 18.07.2001 № 205.

Крім того, Центрально-Міською районною у місті радою було прийнято рішення від 18.01.2012 № 25 «Про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових», та у вказаному рішенні вбачається, що у цій квартирі проживає гр.ОСОБА_3, який пропрацював на підприємстві, що надало йому службове приміщення, понад 10 років і має дитину-інваліда. Склад сім'ї чотири чоловіка: ОСОБА_4 - дружина; ОСОБА_5 - син;ОСОБА_6 - син.(а.с. 26).

Із звернення до позивача гр.. ОСОБА_3, остання з'ясувала той факт, що УЖКГ виконкому міськради (на теперішній час - УБЖП виконкому міськради), всупереч приписам вищезазначених актів не було здійснено відповідної перереєстрації приміщення квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 і в наслідок цього власником даних приміщень зафіксована досі позивач ОСОБА_2 замість законного власника - територіальної громади в особі Криворізької міської ради.

Позивач вважає, що на теперішній час жодних дій щодо належного переоформлення правового статусу квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 вчинено не було, тому звернулась до суду.

На ухвалу суду щодо надання архівної довідки про власника нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» повідомило суду, що згідно архівних справ станом на 51.12.212р. право власності на: квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке БТІ" на імя ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 06.11.2001р, Пахомовою Н.І., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 1650; квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке БТІ" на імя ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 07.02.2001р. Соболевою Л.А. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, реєстр № 650.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1, на квартиру АДРЕСА_1, квартири приватизована. До цього часу, на цю ж квартиру діяв ордер на жиле приміщення № 672 серія С від 01.08.2001р. (а.с. 7, 8, 21).

Перевіркою відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про власника квартири АДРЕСА_1 а також квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 не зареєстровані.

У відповідності зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закону №1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Положеннями ч.1 ст.24 Закону №1952 визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Таким чином, державна реєстрація - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів переходу прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою для переходу права власності може бути, зокрема судове рішення, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, або інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Проте, вказані документи не можуть носити безумовний характер для здійснення державної реєстрації права власності, оскільки, після подання документів для здійснення такої реєстрації державний реєстратор перевіряє їх на відповідність закону та відповідність відомостям про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та поданих документах.

Як встановлено судом, особи, яким передано квартири АДРЕСА_1 а також квартири АДРЕСА_2 не здійснили реєстрації права власності на них у порядку встановленому законодавством.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, затверджений постановою КМУ від 17.10.13 №868 (далі - Порядку №868). Так, відповідно до п.37 вказаного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

За приписами п.2 ст.9 Закону №1952 державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Положеннями ч.1 ст.24 Закону №1952 визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Приписами п. 94 Порядку №868 також визначено, що під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння адміністративного збору та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав; державний реєстратор у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно використовує реєстраційні дані, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), - у разі їх наявності в органі державної реєстрації прав.

Зміст наведених законодавчих положень вказує на те, що державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою зокрема фактів переходу прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою для переходу права власності може бути, зокрема судове рішення, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, або інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Проте, вказані документи не можуть носити безумовний характер для здійснення державної реєстрації права власності, оскільки, після подання документів для здійснення такої реєстрації державний реєстратор перевіряє їх на відповідність закону та відповідність відомостям про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та поданих документах.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.20 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженогоПостановою КМУ від 26.10.11 №1141, з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо об'єкта нерухомого майна: - тип об'єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); - призначення об'єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); - площа об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); - відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об'єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов'язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю); - адреса об'єкта нерухомого майна; - підстава для внесення запису про нерухоме майно: - назва рішення; - дата формування рішення; - індексний номер рішення; - прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; - найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

Як вбачається з матеріалів справи, новий власник квартири ОСОБА_3 не зареєстрував своєчасно право власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» після отримання свідоцтва про право на власність, у зв»язку із чим останньому було відмовлено в здійсненні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, так як за даними БТІ містяться відомості про попереднього власника - ОСОБА_2 (а.с 9).

Також з наданих відповідачем документів вбачається, що відповідно до протоколу № 10 засідання громадської комісії з житлових питань при Центрально-Міському райвиконкомі міськради від 11.06.2001року квартира АДРЕСА_2 передана ОСОБА_9.

Таким чином Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради не є належним відповідачем у справі, оскільки виконало свої функції щодо передання квартир, які до обміну належали позивачу.

У подальшому, у зв»язку з прийняттям змін щодо реєстрації нерухомого майна, у тому числі й в КП ДОР «Криворізьке БТІ», а в подальшому в реєстраційній службі, саме до особи, яка набула у власність нерухоме майно виникає обов'язок щодо його реєстрації відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та ст. 182 ЦК України.

Отже, ОСОБА_2 не позбавлена права звернутись до суду в порядку цивільного судочинства із позовом до нових фактичних власників квартир: квартири АДРЕСА_2, та квартири АДРЕСА_1 з відповідними вимогами.

Крім того, нові власники не позбавлені права оскаржувати дії державного реєстратора щодо не здійснення перереєстрації квартир.

Отже, посилання позивача на порушення відповідачем її прав є безпідставними. Адже виключному до повноважень нового власника на теперішній час належить право та обов'язок зареєструвати належне нерухоме майно, а не органу, який в минулому видав розпорядження про передання квартири.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить до висновку що підстав для задоволення позову не вбачається, оскільки позов заявлено до неналежного відповідача.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, підстав для стягнення судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради, третя особа - Територіальна громада в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Центрально-Міська районна у місті Кривий Ріг рада; Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_4про зобов'язання вчинити певні дії,- відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 23 травня 2016 року.

Суддя: О. В. Чайкіна