Справа № 815/1492/16
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1492/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання Мураховська А.І.

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 (за паспортом)

представника позивача ОСОБА_2 (за довіреністю)

представника відповідача (управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області ) ОСОБА_3 (за довіреністю)

відповідача (державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_4Б.) не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення №28908943 від 24 березня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення №28908943 від 24 березня 2016 року про відмову у державній реєстрації права власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння за адресою: провулок Амундсена, 1, буд. №4, м. Одеса, після смерті матері ОСОБА_5 з виділенням в жилому будинку літ. А - жілої кімнати 1-5 - 21,6 кв.м, веранди 1-1 - 15,9 кв.м, сарай - літ В, вбиральню літ. І.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що для проведення державної реєстрації права власності на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по провулку Амундсена,1, буд. №4 у м. Одесі, після смерті матері вона звернулась до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, надавши необхідні для реєстрації документи, зокрема, ухвалу суду про затвердження мирової угоди, якою за позивачем визнано право власності на заявлене нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора від 24 березня 2016 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності з підстав невідповідності поданих документів заявленим правам.

Проте, позивач з вказаним рішенням про відмову у державній реєстрації не погоджується, вважає його таким, що порушує його право на реєстрацію права власності на належне йому нерухоме майно, відтак звернувся до суду з позовними вимогами про скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №28908943 від 24 березня 2016 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача (управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області) у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення відповідно до яких зазначив, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, отже управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області права позивача не порушувались, відтак управління є неналежним відповідачем по справі.

Також відповідач зазначив, що рішення про відмову у державній реєстрації прийнято державним реєстратором прав на нерухоме майно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки подані позивачем документи не відповідають установленим вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Вказані обставини є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та факти.

12 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на частину домоволодіння, розташовану за адресою: Одеська область, м. Одеса, провулок Амундсена, 1, будинок 4.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 12 лютого 2016 року 12:09:53 за реєстраційним номером 15607127, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_4 прийнято рішення №28908943 від 24 березня 2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) на домоволодіння за адресою: Одеська область, м. Одеса, провулок Амундсена, 1, будинок 4.

Підставою відмови вказано те, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Також в рішенні зазначено, що за даними технічного паспорту обєкт має самочинні будівництва. Враховуючи викладене державний реєстратор, посилаючись на ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункти 18, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 року №1127, відмовив у державній реєстрації права власності на домоволодіння за адресою: Одеська область, м. Одеса, провулок Амундсена, 1, будинок 4, за ОСОБА_1 (а.с. 12).

Під час судового розгляду справи встановлено, що після смерті матері позивач ОСОБА_1 звернулась до Третьої Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до майна ОСОБА_5 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння за адресою: Одеська область, м. Одеса, провулок Амундсена, 1, будинок 4.

Однак, постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 11 серпня 2015 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння за адресою: Одеська область, м. Одеса, провулок Амундсена, 1, будинок 4, після смерті ОСОБА_5, з підстав неналежного оформлення права власності на вказану частку домоволодіння (а.с. 73-74).

Після цього ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по провулку Амундсена, 1, будинку №4, м. Одеса, після смерті матері ОСОБА_5.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2015 року по цивільній справі №520/11827/15-ц затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по провулку Амундсена,1, будинку №4 у м. Одесі після смерті матері ОСОБА_5, та виділено ОСОБА_1 в жилому будинку літ. "А" - жилу кімнату "1-5" -21.6 кв.м., веранду "1-1"- 15,9 кв.м., сарай-літ "В",вбиральню-літ "Г" (а.с. 13-14).

Ухвала Київського районного суду міста Одеси про затвердження мирової угоди набрала законної сили 23 грудня 2015 року.

Згідно вказаної ухвали Київським районним судом міста Одеси встановлено, що 18.12.2014 року померла мати сторін ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 63/100 частини будинку по провулку Амундсена,1, будинок, №4. Право власності на вказану частину будинку підтверджується рішенням суду, витягом про реєстрацію права власності в КП "ОМБТІ та РОН" від 18.01.2005 року на 2/3 частини вказаного будинку та іншими документами. Сторони звернулись до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину після померлої матері. Після смерті матері сторони фактично вступили в спадщину: проживають в будинку та доглядають за ним. В Третій Одеській державній нотаріальній конторі сторонам відмовили у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння під №4 (четвертим), розташованого в місті Одесі по провулку Амундсена, 1, після смерті 18.12.2014 року ОСОБА_5.

З огляду на зазначене, оскільки рішенням суду за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, провулок Амундсена, 1, будинок 4, позивач звернулась до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області для проведення державної реєстрації права власності на вказане домоволодіння.

Однак, отримавши рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 про відмову у державній реєстрації права власності №28908943 від 24 березня 2016 року, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 4 Закону державній реєстрації підлягає право власності.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави проведення державної реєстрації прав.

У відповідності з пунктами 9, 10 частини 1 вказаної статті державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Відповідно до наведених законодавчих норм ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди є підставою для проведення державної реєстрації прав власності.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2015 року по цивільній справі №520/11827/15-ц затверджено мирову угоду. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по провулку Амундсена,1, будинку №4 у м.Одесі після смерті матері ОСОБА_5, та виділено ОСОБА_1 в жилому будинку літ. "А" - жилу кімнату "1-5" -21.6 кв.м., веранду "1-1"- 15,9 кв.м., сарай-літ "В", вбиральню-літ "Г" (а.с. 13-14).

Отже, ухвала Київського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2015 року про затвердження мирової угоди є підставою для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по провулку Амундсена,1, будинку №4 у м. Одесі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №1127).

Відповідно до пунктів 6, 9 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Згідно з п. 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Пунктом 23 Порядку №1127 визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

У відповідності з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Тобто, рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити посилання на конкретні підстави такої відмови, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому, частиною 5 статті 24 вказаного Закону визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Разом із тим, дослідивши спірне рішення державного реєстратора судом встановлено, що воно не містить належного обґрунтування та посилань на передбачені частиною 5 статті 24 вказаного Закону підстави відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

В рішенні про відмову у державній реєстрації права власності №28908943 від 24 березня 2016 року державний реєстратор зазначив, що за даними технічного паспорту об'єкт має самочинні будівництва.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області для проведення державної реєстрації права власності на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по провулку Амундсена,1, будинку №4 у м. Одесі, право власності на яку визнано за ОСОБА_1 ухвалою суду про затвердження (визнання) мирової угоди, що в свою чергу, згідно з п. 10 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є підставою для проведення державної реєстрації права власності.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 4 статті 70 КАС України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи спірне рішення, не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №28908943 від 24 березня 2016 року підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуюче задоволення адміністративного позову, суд присуджує позивачу судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 551, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 23, 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення №28908943 від 24 березня 2016 року задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_4 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №28908943 від 24 березня 2016 року на 63/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: провулок Амундсена, 1, будинок №4, м. Одеса, а саме: літ. "А" - жила кімната "1-5" - 21.6 кв.м., веранда "1-1"- 15,9 кв.м., сарай-літ "В", вбиральня-літ "Г".

Стягнути з управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1) витрати на оплату судового збору у розмірі 551, 20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 21 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано судом 21 червня 2016 року.

Суддя О.В. Глуханчук

.