Справа № 802/214/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 червня 2016 р. Справа № 802/214/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представників сторін:

позивача: Зубіка А.В.

відповідача:Савоткіна Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: військової частини НОМЕР_1

про: визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 01 березня 2012 року між позивачем і Міністерством оборони України було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України. Згідно пункту 3 вказаного контракту строк його дії становить 3 роки. Таким чином строк дії контракту закінчився 01 березня 2015 року. 01 березня 2012 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 43 про прийняття ОСОБА_1 на військову службу за контрактом на посаді водія автомобільного взводу (легкових автомобілів) автомобільної роти батальйону забезпечення ВОС-837037А. 02 березня 2015 року наказом № 43 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 продовжено термін проходження військової служби за контрактом з 02 березня 2015 року на період мобілізації у Збройних Силах України старшому солдату за контрактом ОСОБА_1 , водію автомобільного взводу роти охорони і обслуговування органів військової контррозвідки батальйону забезпечення. 28 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про розірвання контракту у зв`язку із закінченням його дії. Листом командира військової частини НОМЕР_1 № 233 від 29 січня 2016 року повідомлено ОСОБА_1 , що рапорт залишається без реалізації, так як відсутні законні підстави для розірвання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Так, у задоволенні рапорту позивачу було відмовлено на підставі винесеного Указу Президента України № 303-214 від 17 березня 2014 року, яким на території України оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з цим та відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" з моменту оголошення воєнного стану або прийняття рішення про мобілізацію настає особливий період. Так, з 17 березня 2014 року та по теперішній час в країні діє особливий період. Відповідно до підпунктів а), б), в), г), г), д), е), є), ж), з) п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" під час дії особливого періоду військовослужбовці не звільняються у зв`язку із закінченням строку контракту та відповідно до п.п. 2 п. 252 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" затверджене Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходження військової служби понад встановлені строки на період до оголошення мобілізації. У зв`язку із зазначеним позивач вважає, що дії відповідача є протиправними та просить зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за закінченням дії контракту від 1 березня 2012 року.

24 березня 2016 року представником позивача у судовому засіданні заявлено клопотання про зміну позовних вимог. Так, згідно із зазначеним клопотанням представник позивача просить визнати дії командира військової частини НОМЕР_1 Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України полковника ОСОБА_3 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 28 січня 2016 року про розірвання контракту від 1 березня 2012 року та звільнення з Збройних Сил України у зв`язку із закінченням дії контракту протиправними та зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України оформити подання на звільнення ОСОБА_1 з військової служби за закінченням дії контракту від 1 березня 2012 року.

З урахуванням статей 51 та 137 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято зміну позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача просив адміністративний позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив врахувати подані письмові заперечення (а.с. 35-38).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

01 березня 2012 року між ОСОБА_1 і Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України (а.с. 18-19).

Пунктом 3 контракту визначено, що контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін на три роки (а.с. 19). Таким чином строк дії контракту спливає 01 березня 2015 року.

01 березня 2012 року командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 видано наказ № 43, яким старшого солдата ОСОБА_1 , водія автомобільного взводу роти охорони і обслуговування органів військової контррозвідки батальйону забезпечення, який уклав контракт від 1 березня 2012 року про проходження військової служби за контрактом протягом трьох років, з 1 березня 2012 року прийняти на військову службу за контрактом на посаді водія автомобільного взводу (легкових автомобілів) автомобільної роти батальйону забезпечення ВОС-837037А (а.с. 11).

02 березня 2015 року наказом № 43 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 продовжено термін проходження військової служби за контрактом з 02 березня 2015 року на період мобілізації у Збройних Силах України старшому солдату за контрактом ОСОБА_1 , водію автомобільного взводу роти охорони і обслуговування органів військової контррозвідки батальйону забезпечення (а.с. 10).

28 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про розірвання контракту у зв`язку із закінченням його дії (а.с. 8).

Листом командира військової частини НОМЕР_1 № 233 від 29 січня 2016 року повідомлено ОСОБА_1 , що рапорт залишається без реалізації, так як відсутні законні підстави для розірвання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Так, у задоволенні рапорту позивачу було відмовлено на підставі винесеного Указу Президента України № 303-214 від 17 березня 2014 року, яким на території України оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з цим та відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" з моменту оголошення воєнного стану або прийняття рішення про мобілізацію настає особливий період. Так, з 17 березня 2014 року та по теперішній час в країні діє особливий період. Відповідно до підпунктів а), б), в), г), г), д), е), є), ж), з) п. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" під час дії особливого періоду військовослужбовці не звільняються у зв`язку із закінченням строку контракту та відповідно до п.п. 2 п. 252 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" затверджене Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходження військової служби понад встановлені строки на період до оголошення мобілізації. У зв`язку із зазначеним позивач вважає, що дії відповідача є протиправними та просить зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за закінченням дії контракту від 1 березня 2012 року (а.с. 12).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Правовідносини, які пов`язані із правовим регулюванням проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на момент закінчення строку дії контракту та на момент винесення оскаржуваного наказу) визначено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) під час проведення мобілізації:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

- виховання матір`ю (батьком) військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

- утримання матір`ю (батьком) військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

У судовому засіданні представник позивача при обґрунтуванні позовних вимог посилався на п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в яких зазначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема у зв`язку із закінченням строку контракту.

Однак, суд зазначає, що на момент винесення оскаржуваного наказу діяла норма, що викладена в ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позивач робить хибні висновки з приводу того, що вважає, що особливий період закінчився та він набув права припинити (розірвати) контракт відповідно до п. "б" ч. 2 та п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Так, Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затв. Законом України № 1126-VII від 17 березня 2014 року у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Згідно листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року "Щодо особливого періоду", у відповідності до ст. 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року в Україні настав особливий період, який діє і на даний час.

Окрім того, Указу Президента України про оголошення демобілізації мобілізованих відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року осіб на момент розгляду адміністративної справи немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до статті 1 абзацу 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-XII демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмоті 26 цього Закону.

Отже, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Відповідно до Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року "Про часткову мобілізацію", який затверджений відповідним Законом України за № 113-VIII від 15 березня 2014 року, постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Цим же Указом постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію".

Тобто відповідно до цього Указу демобілізації підлягають лише військовослужбовці, які були саме призвані на військову службу і саме під час мобілізації, і саме на особливий період.

Як випливає із матеріалів справи, контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України було укладено 01 березня 2012 року, тобто до настання особливого періоду. Відповідно до укладеного контракту позивач не вважається призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію".

Таким чином Указ Президента України від 14 січня 2015 року за № 15/2015 "Про часткову мобілізацію" щодо демобілізації не поширює свою дію на правовідносини, що склалися з позивачем.

Враховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги статті 23 частини 9 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, визначених у статті 26 частини 8 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Разом з тим, ОСОБА_1 до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не відноситься.

Таким чином, підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, відсутні.

Крім того, згідно ст. 251, п. 2 ст. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року (в редакції, що діяла на час звернення позивача із рапортом), в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Таким чином, зазначене Положення пов`язує продовження перебування військовослужбовців на військовій службі також саме з моментом оголошення мобілізації, а не з періодом її дії чи проведення.

Відповідно до пункту 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена Наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, у разі оголошення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану звільнення військовослужбовців здійснюється у випадках, визначених пунктами 1, 2 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Тобто, позивач може бути звільнений з військової служби у зв`язку з закінченням контракту після оголошення демобілізації.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що відмова у задоволенні рапорту є обґрунтованою та відсутні підстави щодо звільнення позивача з військової служби за закінченням дії контракту від 1 березня 2012 року.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звертався з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив: визнати дії тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 щодо видачі наказу № 43 від 02 березня 2015 року про продовження позивачу строку військової служби за контрактом з 02 березня 2015 року на невизначений термін протиправними; скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 № 43 від 02 березня 2015 року про продовження позивачу строку військової служби за контрактом з 02 березня 2015 року на невизначений термін; ) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 вирішити питання про звільнення позивача з військової служби за закінченням дії контракту від 01 березня 2012 року.

Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Постанова набула законної сили.

Також, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 буде направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польової пошти НОМЕР_3 відповідно до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 23-РС від 09 лютого 2016 року старшого солдата ОСОБА_1 водія автомобільного взводу роти охорони і обслуговування органів військової контррозвідки батальйону забезпечення призначено механіком-водієм-електриком гаубичного самохідно-артелерійського взводу гаубичного самохідно-артелерійської батареї гаубичного самохідно-артелерійського дивізіону бригадної артилерійської групи 53 окремої механізованої бригади оперативного командування "Схід" сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС - 843259 А/995 (а.с. 43).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що рапорт позивача на звільнення був розглянутий належним чином, а рішення командира було доведене позивачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими не підтверджені належними доказами і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна