Справа № 826/27644/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Ронерс»

до

1) Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві,

2) Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві,

3) Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправними та скасування рішень, запису, визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ронерс» (надалі – позивач або ТОВ «Ронерс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі – відповідач 1 або ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві), Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві (надалі – відповідач 2 або Відділу державної реєстрації) та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі – відповідач 3 або ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві), у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.04.2016, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 02.12.2015 № 398/26-50-11-01-27 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Ронерс» (код ЄДРПОУ 39154228);

- зобов'язати ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві відновити в реєстрі платників ПДВ інформацію про реєстрацію ТОВ «Ронерс» (код ЄДРПОУ 39154228) платником податку на додану вартість з дати реєстрації платником ПДВ;

- зобов'язати ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві визнати податкові декларації ТОВ «Ронерс» з податку на додану вартість за травень, червень та липень 2015 року, такими, що подані у день її фактичного отримання ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві та збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість на реєстраційну суму, на яку ТОВ «Ронерс» (ідентифікаційний код 39154228) має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: на суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24) та суму непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду, що задекларовані ТОВ «Ронерс» у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року у розмірі 11 971 914 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Від Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві на адресу суду надійшли листи від 30.03.2016 № 05-10-22/1046 і від 07.04.2016 № 05-10-22/1149, де відповідач 2 повідомив, що реєстраційна справа ТОВ «Ронерс» (код за ЄДРПОУ 39154228) значиться на обліку у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Печерського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, та просив розгляду справи за відсутності представника Відділу.

У зв'язку з неявкою представників відповідачів 1 і 2 в судове засідання, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 3, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів позову та не заперечується відповідачами, ТОВ «Ронерс» зареєстровано як юридичну особу 28.03.2014, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі – ЄДР) був внесений запис № 1 068 102 000 036046.

Як зазначає позивач в тексті свого позову, станом на дату отримання товариством вказаного рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне повідомлення державного реєстратора на адресу ТОВ «Ронерс» не надходило, що, на думку позивача, свідчить про допущення державним реєстратором порушення вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом норми пп. «ж» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України (далі - ПК України) реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі, якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявний запис про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

В свою чергу правила внесення державним реєстратором змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в ЄДР, визначені приписами ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» від 02.12.2010 № 755-IV (далі – Закон № 755-IV).

Так, відповідно до абз. 2 ч. 12 ст. 19 Закону № 755-IV (в редакції чинній станом на 02.12.2015) у разі надходження (поштовим відправленням або в електронному вигляді в порядку взаємообміну) державному реєстратору від органу доходів і зборів повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки.

Згідно з ч. 14 ст. 19 цього Закону, у разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

А у випадку якщо державному реєстратору повернуто поштового відправлення, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням (абз. 2 ч. 14 ст. 19 зазначеного Закону).

Між тим, ст. 93 Цивільного кодексу України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до ст. 1 і ч. 1 ст. 17 Закону № 755-IV, місцезнаходження юридичної особи – адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган). Відомості про юридичну особу включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно зі ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експерт.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Всупереч вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач 2 не надав суду жодні документи на підтвердження факту виникнення у державного реєстратора реальних підстав, визначених абз. 1 ч. 14 ст. 19 Закону № 755-IV, для внесення до ЄДР 02.12.2015 спірного запису про відсутність юридичної особи (ТОВ «Ронерс») за її місцезнаходженням (як то повідомлення про необхідність підтвердження реєстраційних відомостей про товариство з доказами надсилання такого повідомлення на адресу позивача, докази повернення відповідного поштового відправлення до державного реєстратора неврученим), та не підтвердив факт отримання від відповідача 1 повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форми № 18-ОПП).

Відповідно до п. 12.4 розд. XII Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою.

В силу приписів п. 12.5 розд. XII цього Порядку, якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу протягом трьох робочих днів приймає рішення про надсилання до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою № 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону. Повідомлення за формою № 18-ОПП надсилається державному реєстратору поштовим відправленням або в електронному вигляді у порядку взаємного обміну інформацією з реєстрів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та Центрального контролюючого органу.

Копія повідомлення підшивається до реєстраційної частини облікової справи платника податків. Про надсилання такого повідомлення вносяться дані до Єдиного банку даних юридичних осіб та запис до журналу обліку повідомлень про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою № 19-ОПП (додаток 25).

Аналогічні правила встановлення місцезнаходження платника податків були закріплені в Положенні про організацію взаємодії підрозділів податкової міліції з іншими структурними підрозділами органів державної податкової служби для встановлення місцезнаходження платника податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України (далі - ДПА) від 17.05.2010 № 336 (що був скасований згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 14.03.2016 № 217, тобто діяв на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, у пп. 3.1.1, 3.1.2 п. 3.1 розд. II, - щодо кожного платника податків, який відсутній за місцезнаходженням (місцем проживання) та місцезнаходження (місце проживання) якого не з'ясовано, структурний підрозділ органу ДПС проводить такі заходи: шляхом спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд за місцезнаходженням тощо) із платником податків з'ясовує його фактичне місцезнаходження (місце проживання); за допомогою Єдиного банку даних платників податків встановлює місце проживання засновників і керівників платника податків та отримує інформацію стосовно інших платників податків, де зазначені особи є засновниками чи керівниками.

Відповідно до п. 3.2 розд. II зазначеного Положення у разі підтвердження відсутності платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) структурний підрозділ органу ДПС, який є ініціатором запиту, готує за відповідною формою запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків та направляє до підрозділу податкової міліції.

Враховуючи вищенаведене, суд на підставі аналізу зазначених норм права дійшов висновку, що підрозділ органу ДФС надсилає повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням (форма № 18-ОПП) державному реєстратору для вжиття заходів, передбачених абз. 2 ч. 14 ст. 19 Закону № 755-IV, лише після здійснення передбачених Порядком та Положенням заходів для встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи.

Проте, в даному випадку ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві та ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (де наразі згідно пояснень представників відповідачів 1 і 3 перебуває облікова справа ТОВ «Ронерс») не надали суду документальні докази на підтвердження факту відсутності позивача за його місцезнаходженням в період до та безпосередньо 02.12.2015, та вжиття ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві заходів по встановленню місцезнаходження ТОВ «Ронерс» як-то: доказів спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд за місцезнаходженням тощо) із платником податків, встановлення місця проживання засновників і керівників платника податків та отримання інформації стосовно інших платників податків, де зазначені особи є засновниками чи керівниками. Наведене у свою вказує про відсутність у відповідачі 1 правових підстав для формування повідомлення форми 18-ОПП на адресу державного реєстратора.

Більш того, за результатами дослідження змісту оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ позивача суд встановив відсутність у ньому відомостей про надсилання податковою інспекцією повідомлення форми 18-ОПП. В ході судового розгляду копію такого повідомлення форми 18-ОПП та документів, що ймовірно стали підставою для його складання, відповідачі 1 і 3 суду не пред’явили та пояснення про причини відсутності таких документів до суду не подали.

Щодо правомірності позовних вимог позивача про зобов’язання відповідача 3 внести до Реєстру платників податку на додану вартість відповідні зміни за результатами скасування в судовому порядку рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 02.12.2015 № 398/26-50-11-01-27, то суд не вбачає правових підстав для їх задоволення у зв’язку з наступним.

Підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за ініціативою контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

Крім того, положеннями абз. 6 п. 5.10 цього Положення передбачено, що у разі скасування рішення про анулювання реєстрації, якщо інше не визначено судовим рішенням, контролюючий орган вносить до Реєстру запис про реєстрацію платника ПДВ із урахуванням, зокрема, таких особливостей: якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації в особи відсутня наступна (повторна) реєстрація, дата реєстрації платником ПДВ не змінюється; якщо на дату скасування рішення про анулювання реєстрації особа зареєстрована платником ПДВ повторно, дата реєстрації платником ПДВ відповідає даті попередньої реєстрації платником ПДВ.

Таким чином, наведеними положеннями чітко визначений порядок дій контролюючого органу за наслідками отримання судового рішення про скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість. Станом на день прийняття судового рішення матеріали даної справи не містять доказів щодо існування обставин, які ускладнять ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якій станом на день вирішення справи судом на податковому обліку перебуває позивач, виконання цього судового рішення.

У відповідності до п. 46.5 ст. 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Пунктами 48.1 і 48.3 ст. 48 ПК України встановлено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Також, у силу норм пп. 48.5.1 п. 48.5 ст. 48 ПК України, податкова декларація повинна бути підписана, зокрема, керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Згідно п. 48.7 ст. 48 ПК України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Пунктами 49.3 і 49.4 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

При цьому платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до органу державної податкової служби в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають (п. 49.8 ст. 49 ПК України).

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється (п. 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України).

Таким чином, з урахуванням вищенаведених правових норм, перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, визначений положеннями ст.ст. 48 і 49 ПК України, є вичерпним, а, відтак, неприйняття податкової декларації з інших підстав податковим законодавством не передбачено, а тому забороняється.

За даними спеціального витягу, сформованого станом на 19.06.2015, відомості про юридичну особу ТОВ «Ронерс» в ЄДР відсутні. Водночас у відповідності до наданого відповідачем 1 витягу з ЄДР впродовж періоду з 27.03.2015 по 28.12.2015 позивач неодноразово підтверджував відомості щодо себе, в тому числі 30.04.2015, 07.07.2015, 17.07.2015, 11.08.2015, 13.08.2015, 21.08.2015, 28.08.2015, 03.09.2015, 11.09.2015, 19.10.2015, 15.12.2015.

Документальні докази на спростування достовірності даних ЄДР про підтвердження відомостей про місцезнаходження ТОВ «Ронерс» станом на 20.07.2015 і 17.08.2015, а також про наявність в ЄДР відомостей про відсутність товариства за своїм місцезнаходженням станом на 19.06.2015 та/або здійснення контролюючим органом передбачених Порядком № 1588 та Положенням № 336 заходів для встановлення фактичного місцезнаходження позивача у відповідні періоди відповідачі 1 і 3 суду не пред’явили.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи відповідачем не доведено тверджень, що в поданих позивачем електронних податкових деклараціях з податку на додану вартість за травень, червень і липень 2015 року містяться недостовірні дані щодо місцезнаходження ТОВ «Ронерс». А тому вказане свідчить про протиправність дій ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо неприйняття у позивача вказаних податкових декларацій з податку на додану вартість за травень, червень і липень 2015 року.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Кодекс адміністративного судочинства України не містить визначення термінів нормативно-правовий акт та правовий акт індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений для неодноразового застосування. Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Обов'язковою ознакою як нормативно-правового, так і правового акта індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (суб'єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

Разом з тим, правила ст. 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010 року, ЄДРСР № 9341137).

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Що стосується позовної вимоги позивача про зобов’язання відповідача 3 вчинити певні дії, а саме – визнати податкові декларації позивача з ПДВ за травень, червень і липень 2015 року такими, що подані у день їх фактичного отримання ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, то суд зазначає наступне.

Згідно із п. 49.12 ст. 49 ПК України, у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.

В силу норми п. 49.13 ст. 49 зазначеного Кодексу у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Оскільки під час розгляду даної справи судом встановлений факт неправомірної відмови контролюючого органу у прийнятті податкових декларацій з ПДВ за травень, червень і липень 2015 року, а їх фактичне прийняття відбулось 17.06.2015 року, що вбачається з роздруківки електронної квитанції № 2 від 17.06.2015 та не заперечується відповідачем 1, то дані декларації вважаються прийнятими у день їх фактичного отримання ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, тобто 19.06.2015 о 19 год. 53 хв., 20.07.2015 о 17 год. 56 хв. та 17.08.2015 о 19 год. 58 хв. відповідно.

Стосовно правомірності заявленої позивачем позовної вимоги щодо зобов’язання відповідача 3 збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість на реєстраційну суму, на яку ТОВ «Ронерс» (ідентифікаційний код 39154228) має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: на суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24) та суму непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду, що задекларовані ТОВ «Ронерс» у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року у розмірі 11 971 914 грн., то вказана позовна вимога, на думку суду, не підлягає задоволенню з тих підстав, що здійснення електронного адміністрування податку на додану вартість є дискреційними повноваженнями державних органів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість».

В силу норми пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, яка кореспондується з наведеними вище положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 11, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, –

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ронерс» задовольнити частково.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02.12.2015 № 398/26-50-11-01-27 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Ронерс» (код ЄДРПОУ 39154228).

4. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкових декларацій товариства з обмеженою відповідальністю «Ронерс» (код ЄДРПОУ 39154228) з податку на додану вартість за звітні періоди травень, червень і липень 2015 року, поданих 19.06.2015, 20.07.2015 та 17.08.2015 відповідно.

5. Визнати податкову декларацію товариства з обмеженою відповідальністю «Ронерс» (код ЄДРПОУ 39154228) з податку на додану вартість за звітний період травень 2015 року з усіма додатками до неї такою, що подана у момент фактичного її отримання Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, тобто 19.06.2015 о 19 год. 53 хв.

6. Визнати податкову декларацію товариства з обмеженою відповідальністю «Ронерс» (код ЄДРПОУ 39154228) з податку на додану вартість за звітний період червень 2015 року з усіма додатками до неї такою, що подана у момент фактичного її отримання Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, тобто 20.07.2015 о 17 год. 56 хв.

7. Визнати податкову декларацію товариства з обмеженою відповідальністю «Ронерс» (код ЄДРПОУ 39154228) з податку на додану вартість за звітний період липень 2015 року з усіма додатками до неї такою, що подана у момент фактичного її отримання Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, тобто 17.08.2015 о 19 год. 58 хв.

8. В решті позовних вимог відмовити.

9. Стягнути судові витрати у розмірі 6 890 грн. (три тисячі шістсот п’ятдесят чотири гривні) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ронерс» (код ЄДРПОУ 39154228) шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39468461) за рахунок бюджетних асигнувань.

10. Стягнути судові витрати у розмірі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ронерс» (код ЄДРПОУ 39154228) шляхом їх безспірного списання з рахунків Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 – 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя К.М. Кобилянський