Справа № 802/877/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 червня 2016 р. Справа № 802/877/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

позивача: ОСОБА_1

представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: Макушинської К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання бездіяльності неправомірною

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1 до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 1-7/08 від 16 березня 2011 року виданий апеляційним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6348 грн. 40 коп. завданої матеріальної шкоди та 100 000 гривень моральної шкоди. Разом із тим, даний виконавчий лист належним чином відділом не виконується, у зв'язку із чим вона звернулась до суду із вимогою визнати неправомірною бездіяльність управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області. На думку позивача, оскільки управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області є вищестоящим органом державної виконавчої служби, який зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за роботою органів ДВС у областях, зокрема щодо контролю за виконанням виконавчого листа виданого апеляційним судом Вінницької області № 1-7/08 від 16 березня 2011 року.

У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечувала та просила врахувати подані письмові заперечення (а.с. 20-22). Окрім того, зазначила, що ОСОБА_1 не зверталась до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області з приводу виконання рішення суду протягом 2015-2016 років.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

19 червня 2007 року Апеляційним судом Вінницької області у справі №1-7/08 проголошено вирок, яким визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 93 п.п. "і" Кримінального кодексу України (в редакції закону 1960 р.) і ст.122 ч.1 Кримінального кодексу України (в редакції закону 2001 року) та присуджено на користь ОСОБА_1 6348,40 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди.

На виконання вказаного вироку судом видано дублікат виконавчого листа №1-7/08 від 16 березня 2011 року. На підставі зазначеного виконавчого листа 19 серпня 2014 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Літинського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44436584.

Як зазначено представником позивача, жодних процесуальних рішень позивач не отримувала, а виконавчий документ так і залишився не виконаним у зв'язку з бездіяльністю відповідача, яка полягає у недбалому ставленні управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області до своїх обов'язків, а саме відсутність контролю за підпорядкованими відділами ДВС.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як зазначено в ч. 1 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження" контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.

Таким чином, управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області не наділено повноваженнями щодо надання вказівок державному виконавцеві при здійсненні виконавчого провадження.

Щодо посилань представника позивача на те, що управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області повинно здійснювати систематичний контроль за роботою органів державної виконавчої служби шляхом проведення перевірок відповідно до затвердженого плану роботи управління та перевірок окремих виконавчих проваджень у порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження", суд зазначає наступне.

Статтею 84 Закону України "Про виконавче провадження" визначено посадових осіб, які мають право здійснювати перевірку законності виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", перевірку законності виконавчого провадження здійснюють посадові особи, зазначені у статті 84 цього Закону, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням вищої посадової особи, з власної ініціативи або під час розгляду поданої відповідно до частини сьомої статті 82 цього Закону скарги на постанову начальника підпорядкованого органу державної виконавчої служби, винесену за результатами розгляду скарги на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця, інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, начальник управління державної виконавчої служби має право витребовувати матеріали виконавчого провадження та перевірити його законність за вичерпним переліком.

Щодо посилань представника позивача на те, що управлінням Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області не було надано вказівок державному виконавцеві з приводу виконання виконавчого листа, хоча постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року визнано неправомірною бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції щодо не направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження, а також щодо невчинення заходів примусового виконання рішень в частині звернення стягнення на кошти та інше майно боржника при виконанні виконавчого листа виданого Апеляційним судом Вінницької області № 1-1/08 від 16 березня 2011 року, суд зазначає наступне.

У судовому засіданні встановлено, що управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області не було стороною по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції про визнання бездіяльності неправомірною, а відтак рішення винесене за результатами розгляду зазначеної справи не є підтвердженням недбалого ставлення управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області до виконання своїх обов'язків.

Окрім того, на запитання суду чи зверталась позивач до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області з приводу виконання виконавчого листа виданого Апеляційним судом Вінницької області № 1-1/08 від 16 березня 2011 року, позивач зазначила, що зверталась. Проте, зазначена відповідь спростовується журналами обліку особистого прийому громадян.

В судовому засіданні було оглянуто журнали обліку особистого прийому громадян відділу організації та контролю за виконанням рішень за 2013-2016 роки. З даних журналів випливає, що ОСОБА_1 на протязі 2013-2016 років до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області не зверталась.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, про відсутність законних підстав вважати, що управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області допустило бездіяльність при виконанні виконавчого листа виданого Апеляційним судом Вінницької області № 1-1/08 від 16 березня 2011 року.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Суд відмічає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.70 КАС України, які б доводили бездіяльність управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 86 вище зазначеного Кодексу передбачено те, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна