Справа № П/811/1780/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

14.06.2016 № К/800/5470/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., за участю секретаря судового засідання Іванова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуМаловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області
на постановуКіровоградського окружного адміністративного суду від 11.09.2015
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016
у справі №П/811/1780/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій»
доМаловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області
проскасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 24.12.2014 № та №.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.09.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2015 (за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій»), позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 24.12.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 166312,00 грн., в том числі за основним платежем 133049,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 33263,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 25.12.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 76766,55 грн., в том числі за основним платежем 61413,24 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -15353,31 грн. - відмовлено.

Водночас, за результатами розгляду апеляційної скарги Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 також залишено без змін постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.09.2015.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції в задоволеній частині позову, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у позові вимоги в повному обсязі, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанції в задоволеній частині позову залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно наказу №506 від 20.10.2014 посадовими особами Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області було проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Агрофірма "Кочубій" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року, за результатами якої складено акт №4/2200/33708245 від 10.12.2014.

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.198.1, 198.2, п.198.6 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 164191,00 грн.; п. 164.5 ст.164 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку з доходів фізичних осіб за 2011-2013 рік в сумі 38958,71грн.; п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податку з фізичних осіб за 2011-2013 роки в сумі 22454,53 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом прийняті податкове повідомлення - рішення:

- № від 24.12.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 166312,00 грн., в тому числі за основним платежем 133049,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -33263,00 грн.;

- № від 25.12.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 76766,55 грн., в тому числі за основним платежем 61413,24 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -15353,31 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, мотивував рішення необґрунтованістю донарахування податку на додану вартість контролюючим органом, оскільки реальність господарських операцій позивача із спірними контрагентами підтверджується первинними документами, а тому відсутні законні підстави для визначення йому податкового зобов'язання.

Відмовляючи в решті позову, суди погодились з висновками податкового органу про наявність порушень при обчисленні позивачем податку з нарахованих сум орендної плати за земельні частки /паї/ орендодавцям.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Мотивом для донарахування позивачу податку на додану вартість стали висновки податкового органу про нереальність вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТД «Євротех», ТОВ «Айова», ТОВ «Українські аграрні інвестиції».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що реальність господарських операцій позивача з ТОВ «ТД «Євротех» при виконанні договору поставки №1415 від 06.08.2012, з ТОВ «Айова» при виконанні договору про надання послуг сушіння зерна №1-суш від 01.02.2013, з ТОВ «Українські аграрні інвестиції» при виконанні договору оренди рухомого майна №16/12 від 01.01.2012, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: видатковими та податковими накладними, банківськими виписками, товарно-транспортними накладними, актами здачі-прийняття робіт, актами виконаних робіт. При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

При оцінці правильності врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у спірних контрагентів товару/робіт/послуг, суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію укладених з ними договорів, також дослідили подальше використання придбаних товарів/робіт/послуг у відповідному податковому періоді, внаслідок чого дійшли обґрунтованого висновку про реальність їх отримання позивачем від ТОВ «ТД «Євротех», ТОВ «Айова», ТОВ «Українські аграрні інвестиції», а також про фактичне їх використання у власній господарській діяльності.

Так, пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів.

Одночасно пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених Податковим кодексом або законами з питань митної справи.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами, укладених правочинів.

В обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача щодо ТОВ «ТД «Євротех» ґрунтуються лише на акті про неможливість проведення зустрічної звірки останнього, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірного договору за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

По-друге, щодо доводів відповідача з приводу безтоварності операцій з ТОВ «Айова», ТОВ «Українські аграрні інвестиції» слід відзначити, що з метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає вищенаведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. При цьому, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Власне не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Окрім того, за своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, а також враховуючи доведення позивачем дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, надання всіх первинних документів, що стосуються господарських операцій за участю контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товару, робіт та послуг в господарській діяльності, відтак суди дійшли правильного висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з контрагентами.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 24.12.2014 є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для часткового задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.09.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 - без змін.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош