Справа № 208/152/16-а
Суддя: Похваліта С. М.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/152/16-а
№ провадження 2-а/208/42/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2016 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді - Похвалітої С.М.,

При секретарі - Шешуревої Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання дії протиправними та зобов'язати вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська із позовом до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання дії протиправними та зобов'язати вчинити певні дії.

Так, у своєму позові позивач просить суд визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 24 вересня 2015 року.

У своєму позові позивач посилалась на те, що до січня 1995 року вона проживала у м.Донецьку, надалі виїхала на постійне місце мешкання до Ізраїлю. У зв'язку з проведенням в Донецькій області АТО, відсутністю Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м.Донецька за новою адресою та нездійснення своїх функцій, 24.09.2015 року представник позивача особисто звернувся до управління Пенсійного фонду в Заводському районі м.Дніпродзержинська із заявами про взяття на облік та призначення пенсії за віком позивачу за місцем знаходження позивача. Листом Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.10.2015 року позивачу відмовило у призначені пенсії та повідомило, що заява про призначення пенсії подається за місцем проживання. Наданими документами не підтверджено місце проживання на території України. 27.10.2015 року представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України та просив визначити територіальний орган ПФУ для вирішення питання взяття на облік за місцем знаходження представника. Листом ПФУ від 11.11.2015 року питання визначення територіального органу не вирішено та повідомлено, що особа повинна пред'явити паспорт, що підтверджує її місце проживання. Вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не взяття на облік та не призначення позивачу пенсії за віком.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з'явився, надав суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги.

Представник відповідача Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду заперечення, у якому просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази надані сторонами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 проживала у Донецьку та отримувала пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

24 вересня 2015 року представник позивача, у зв'язку з відсутністю Управління Пенсійного фонду України в Пролетарському районі м.Донецька, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська та просив взяти на облік позивача та призначити пенсію за віком.

Листом Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська 12 жовтня 2015 року відмовило позивачу у взятті на облік ОСОБА_1, з посиланням на те, що заява про призначення пенсії подається за місцем проживання.

27.10.2015 року представник позивача звернувся до Пенсійного Фонду України та просив визначити територіальний орган ПФУ для вирішення питання взяття на облік за місцем знаходження представника, але листом від 11.11.2015 року питання визначення територіального органу не вирішено та повідомлено, що особа повинна пред'явити паспорт, що підтверджує її місце проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, частково, або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право позивача як громадянина України на соціальний захист у старості гарантовано статтями 24, 25, 46 Конституції України, статтею 8 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції здійснюється з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей».

Даними підзаконними нормативно-правовими актами передбачено припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території за фактичним місцем проживання (перебування).

Однак, вищенаведені акти не регулюють питання відносно виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» № 10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства».

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення, рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів».

Також Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, врегулювання питання на законодавчому рівні щодо виплати пенсій громадянам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та відсутність вирішення даного питання щодо громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції, за практикою Європейського Суду з прав людини породжує дискримінацію громадян .

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 передбачалось, що Верховна Рада України повинна привести у відповідність до Конституції України положення інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 р.).

Таким чином, право позивача на отримання пенсії за віком є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

У зв'язку з викладеним суд вважає, що дії Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправними та зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 24 вересня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 8, 11, 19, 24, 159-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання дії протиправними та зобов'язати вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 24 вересня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Похваліта С. М.