Справа № 2-а-2122/09/1505
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2010-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2010 р.Справа № 2-а-2122/09/1505

Категорія:2.19.6Головуючий в 1 інстанції: Лук'янчук О.В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурії О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський Одеської області на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 5 жовтня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Білгород Дністровський Одеської області про нарахування та виплату додаткової соціальної гарантії як дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

У 2009 році позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський Одеської області, в якому просив поновити пропущений строк звернення до суду та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачене, як дитині війни, щомісячне підвищення до пенсії за 2006-2008 роки у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовні вимоги задоволені частково; зобовязано відповідача виплатити позивачу підвищення у розмірі 30% до мінімальної пенсії за віком з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року (з урахуванням вже раніше виплачених за період з липня по грудень 2007 року 5 % надбавки), та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року (з урахуванням вже раніше виплачених за період з травня по листопад 2008 року 10 % надбавки); в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій постанову суду першої інстанції вважає необґрунтованою та просить її скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та має статус дитини війни відповідно до посвідчення, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський Одеської області та отримує пенсію за віком.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від 18 листопада 2004 року №2195-IV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»від 20.12.2005 року №3235-IV, дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від 18.11.2004 року №2195-IV на 2006 рік зупинено. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»від 19.01.2006 року №3367-IV, п.17 ст.77 вказаного Закону виключено, а ст.110 викладено в новій редакції, згідно якої пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»від 18.11.2004 року №2195-IV, запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно-правових актів не видавалось і положення ст.110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»в зазначеній частині нереалізовані.

Таким чином, у 2006 році позивач не мав правових підстав для нарахування підвищення до пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитина війни, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2007 рік пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. N 489-У.

Рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28 грудня 2007 року №107-VI підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до яких до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Зазначені зміни згідно з Рішенням Конституційного cуду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з дати ухвалення рішень Конституційним судом України, вищевказані норми Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»втратили чинність, а, отже, з цього часу відновлено дію ст.6 Закону в повному обсязі.

Відповідно до резолютивної частини вказаних Рішень Конституційного суду України, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Судом встановлено, що всупереч рішенням Конституційного суду України відповідачем вказане підвищення позивачу за період з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року не перераховано і не виплачувалось.

Мінімальний розмір пенсії за віком згідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік, який застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до вимог ст.99 КАС України (в редакції закону, яка діяла, на момент виникнення правовідносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Річний строк для звернення до суду слід застосовувати у кожному випадку порушення права позивача, тобто відносно кожного місяця, в якому порушувалось право позивача на отримання підвищення до пенсії.

Судова колегія приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 2008 року в межах річного строку звернення до суду, оскільки позивач не надав суду поважні причини пропуску строку звернення до суду.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.201 КАС України підставою для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм процесуального права, судова колегія на підставі п.1 ч.1 ст.201 КАС України, вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.198, 201, 205, 207 КАС України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський Одеської області задовольнити частково, а постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 5 жовтня 2009 року змінити, виклавши резолютивну частину судового рішення в такій редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський Одеської області про нарахування та виплату додаткової соціальної гарантії як дитині війни задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський Одеської області щодо виплати у неповному обсязі ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський Одеської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги в іншій частині залишити без розгляду».

Постанова суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: