Справа № 825/894/16
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/894/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кутукова С.О.,

представника відповідача Остапця Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та Міністерством оборони України в особі Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, який набрав чинності 21.06.2010 року. 31.03.2016 року Військово-лікарською комісією позивач визнаний обмежено придатний до військової служби, що, на його думку, є підставою для звільнення за п. "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 09.04.2016 позивачем на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт про звільнення, однак йому відмовлено. Вважає такі дії командира протиправними, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Також представник позивача зазначив, що відповідачем був порушений порядок розгляду рапорту.

Представник військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав письмове заперечення, в якому зазначив, що підстави для звільнення позивача за п. "б" ч.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відсутні, оскільки він не визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Командир Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Військової частини польова пошта НОМЕР_1 в судовому засіданні надав витяг з наказу Міністерства оборони України від 03.05.2016 № 98 про звільнення командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією контракту, який набрав чинності з 21.06.2010 року (а.с.5-6).

17.02.2016 за розпорядженням ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 1217 Військово-лікарська комісія Військової частини НОМЕР_2 (далі-ВЛК) провела огляд позивача для визначення стану здоров`я та придатності до подальшої служби комісії у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова ВЛК, якою капітана ОСОБА_1 на підставі статей 64-В, 23-Б, 53-В, графи ІІІ Розкладу хвороб, визнано обмежено придатним до військової служби, оформлена свідоцтвом про хворобу від 10.03.2016 № 299 (а.с.7).

09.04.2016 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі ч.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". До рапорту додав свідоцтво про хворобу № 299 від 10.03.2016. Командир Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , посилаючись на положення Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на рапорті позивача зазначив, що законних підстав для звільнення не має (а.с.8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Як вже встановлено судом, позивач проходить військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Водночас, згідно з п. "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Відтак звільнення військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом, за станом здоров`я під час особливого періоду можливе лише у випадках, визначених п. "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Враховуючи викладене, на переконання суду, військовослужбовці, визнані військово-лікарськими комісіями обмежено придатними до військової служби в особливий період можуть продовжувати військову службу.

Згідно висновку ВЛК позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, тому права на звільнення на підставі п. "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не набув.

Підпунктом 22.4 пункту 22 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі-Положення № 402), передбачено, що свідоцтво про хворобу в мирний час складається на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час; обмежено придатними до військової служби. У всіх інших випадках у мирний час постанова військово-лікарської комісії оформляється довідкою.

З положень пункту 22 розділу ІІ Положення №402 вбачається, що свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова військово-лікарської комісії затвердженню на всіх військовослужбовців - військово-лікарською комісією регіону.

З матеріалів справи вбачається, що постанова ВЛК, якою капітана ОСОБА_1 на підставі статей 64-В, 23-Б, 53-В, графи ІІІ Розкладу хвороб, визнано обмежено придатним до військової служби, оформлена свідоцтвом про хворобу від 10.03.2016 № 299, затверджена 31.03.2016, тобто, у відповідності до вимог даного Положення.

Вищевказана постанова ВЛК у встановленому законодавством порядку не оскаржувалась і є чинною. При цьому, постанова "обмежено придатний до військової служби" чинна у мирний та у воєнний час.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави для звільнення позивача з військової служби, закріплені у п. "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відсутні.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.9 вказаної ст.26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За змістом пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у командуваннях видів Збройних Сил України, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - органи військового управління) та порядок контролю за його дотриманням встановлений Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 03.12.2005 № 722 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.12.2005 за № 1512/11792 (далі - Інструкція).

Згідно із пунктом 14 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

З цього слідує, що з питань проходження служби військовослужбовець має право звернутися до свого безпосереднього начальника з відповідним рапортом, який в свою чергу має визначити відповідний орган військового управління до компетенції якого віднесено вирішення цих питань та призначити конкретного виконавця.

Як вже встановлено судом, 09.04.2016 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі ч.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", до якого додано свідоцтво про хворобу № 299.

Відповідно до приписів п. 236 Положення - із військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.

Згідно п.240 Положення рішення про подальше проходження військової служби військовослужбовцями, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець на підставі відповідних клопотань.

Тобто обов`язок щодо прийняття відповідного рішення про подальше проходження військової служби військовослужбовця покладається на посадову особу, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець.

Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення і заявника повідомлено про результати звернення і прийняте рішення (п.3.6 Інструкції).

Отже вказані норми, зобов`язують керівництво військової частини розглянути рапорт військовослужбовця, визначити відповідний орган військового управління до компетенції якого віднесено вирішення вказаного в рапорті питання, провести бесіду та повідомити військовослужбовця про результати розгляду.

При цьому суд зазначає, що прийняття юридично значущих рішень виключно на підставі закону, так само як і неухильне дотримання юридичної процедури їх прийняття є проявом принципу законності і має сутнісне значення передовсім для забезпечення прав особи, стосовно якої суб`єкт владних повноважень таке рішення приймає. Дотримання принципу законності є гарантією недопущення свавілля з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, що є однією з передумов дотримання принципу верховенства права, який відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 призначений на посаду інженера інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 наказом КСР Збройних Сил України № 405 від 22.07.2014, що підтверджується відповідним записом у посвідченні офіцера НОМЕР_3 (а.с.10).

Належних письмових доказів щодо прийняття рішення уповноваженою особою відповідного органу військового управління, яким призначено позивача на посаду, проведення бесіди та направлення позивачу відповіді про результати розгляду рапорту від 09.04.2016, відповідачем суду не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на те, що рапорт позивача від 09.04.2016 розглянуто командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 всупереч вимогам п.236, 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, без дотримання встановленої процедури, знаходить підтвердження висновок суду про те, що дії у такий спосіб, як це вчинив відповідач, не відповідають принципу верховенства права, а отже, є протиправними.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 , які полягають у неналежному розгляді рапорту позивача про звільнення від 09.04.2016, і зобов`язання повторно розглянути рапорт позивача з урахуванням висновків суду та необхідність їх задоволення в цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути рапорт з урахуванням положень п.п. "а" і "б" ч. 6, п. "б" ч.7 та п. "б" ч.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення по суті цього рапорту з видачею наказу, суд зазначає таке.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі за результатами розгляду рапорту про звільнення за своєю правовою природою є дискреційним.

У Постанові від 21.10.2010 № П-278/10 Вищий адміністративний суд України зазначив, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

Крім того, суд не вправі втручатися у діяльність органу державної влади, зобов`язуючи його приймати конкретне рішення. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові від 11.11.2015 по справі № 21-2958а15.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача та зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень вчиняти певні дії чи приймати рішення за умови настання чи встановлення певних обставин, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 , які полягають у неналежному розгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення від 09.04.2016.

Зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення від 09.04.2016 з доданими до нього документами з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко