Справа № 201/2804/16-а(2-а/201/137/2016)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року справа № 201/2804/16-а(2-а/201/137/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою управління патрульної поліції м. Дніпропетровськ Департаменту патрульної поліції на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 15 квітня 2016 року у справі № 201/2804/16-а(2-а/201/137/2016) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 6 роти 4 батальйону управління патрульної поліції м. Дніпропетровськ Департаменту патрульної поліції Стратулат Олександра Володимировича, управління патрульної поліції м. Дніпропетровськ Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 16 лютого 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 6 роти 4 батальйону управління патрульної поліції м. Дніпропетровськ Департаменту патрульної поліції Стратулат Олександра Володимировича (далі - відповідач-1), управління патрульної поліції м. Дніпропетровськ Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати дії відповідача-1 при винесенні постанови від 10.02.2016 року серії ПС2 №746271 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за частиною 1 статті 126 КУпАП - протиправними;

- скасувати постанову від 10.02.2016 року серії ПС2 №746271 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позов обґрунтовано тим, що дії відповідача-1 при винесенні постанови від 10.02.2016 року є протиправними, тому оскаржувана постанова є протиправною, складена за відсутності належних доказів та з грубим порушенням законодавства.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 15 квітня 2016 року позов задоволено.

Суд, скасував постанову серії ПС2 №746271 від 10.02.2016 року, винесену відповідачем-1 в частині накладення адміністративного стягнення на позивача за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Постанова суду мотивована тим, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню у зв'язку з відсутністю належних та достатніх доказів наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідач-1 при винесенні оскаржуваної постанови керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описано правопорушення, яке було вчинено, а тому в межах правового кола відповідач-2 не порушував норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідачем-1 було винесено постанову серії ПС2 №746271 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та накладено на нього штраф у розмірі 425,00 грн. (а.с.9).

Правомірність дій відповідача-1 при винесенні постанови серії ПС2 №746271 від 10.02.2016 року та законність цієї постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупинити транспортний засіб у разі: якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального та адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції транспортний засіб марки TOYOTA модель LAND CRUIZER200, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, було зупинено відповідачем-1 для перевірки документів у зв'язку з проведенням оперативно-розшукових заходів у м. Дніпропетровську, що підтверджується наявністю орієнтування від 05.02.2016 року №192 під який підпадає цей автомобіль (а.с. 44).

Отже, наявності у відповідача-1 інформації про те, що транспортний засіб позивача міг бути об'єктом кримінального правопорушення свідчить про правомірність його дій щодо зупинки транспортного засобу позивача.

Проте суд першої інстанції в порушення принципу офіційності, а саме положень ч. 4-5 статті 11, ч. 5 статті 71, пунктів 1 і 3 ч. 2 статті 110 КАС з власної ініціативи не витребував у відповідача доказів, яких, на думку суду, не вистачає для з'ясування наявності законних підстав зупинення відповідачем-1 транспортного засобу позивача та як наслідок прийняв з цього питання невірне рішення.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Таким чином, враховуючи положення пункту 6 частини 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» у відповідач-1 були наявні достатні підстави вимагати у позивача пред'явлення ним документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи на керування транспортним засобом.

Щодо дій відповідача-1 як суб'єкта вданих повноважень при перевірці, а саме витребування у позивача поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абзацом 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників поліції, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Приписи пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплюють, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Аналогічне положення закріплено в пп. «ґ» п. 2.1 затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав - при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, свідчать про те, що інших постанов про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, окрім оскаржуваної, відповідачем-1 не виносилося, оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача не відбувалась.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає про те, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Враховуючи відсутність у відповідача-1 наявних законом підстав для здійснення контролю щодо наявності при собі у позивача страхового поліса, що свідчить про неналежну поведінку відповідача-1 при виконанні своїх повноважень, суд апеляційної інстанції зробив висновок про порушення відповідачем-1 процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Разом з цим суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395, 07.11.2015 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка набрала законної сили 13.11.2015 року (далі - Інструкція).

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Як вбачається з технічного опису бланка постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, бланк постанови у справі про адміністративне правопорушення являє собою комплект із двох аркушів паперу розміром 210 х 297 мм (±0,5 мм), масою 80 г/м-2 і складається з постанови та відривної квитанції, надрукованих на самокопіювальному папері. На бланку постанови по справі про адміністративне правопорушення нанесено лінію перфорації між постановою та відривною квитанцією. Серія постанов складається із літеросполук і цифри. Серія і номер є однаковими для постанови та відривної квитанції.

Для захисту бланка використані такі елементи захисту: мікрошрифт на постанові і копії бланка; нерегулярна комп'ютерна фонова сітка.

Проте, наявна в матеріалах справи оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП, не відповідає вимогам Інструкції затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395, 07.11.2015 року, оскільки вона складена на бланку, який на час оформлення цієї постанови був нечинним, що також свідчить про неналежність дій відповідача-1, як суб'єкта владних повноважень при притягненні позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання дій відповідача-1 по витребуванню страхового полісу та складанню постанови на бланку який не відповідає вимогам Інструкції протиправними та скасування такої постанови.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на наступне.

За змістом статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.

Чiткiсть викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, вiдповiдають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко спiввiдносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування i при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту. Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції, що саме лише посилання в мотивувальній частині рішення на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належно наданою правовою оцінкою спірним відносинам.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо необхідності скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління патрульної поліції м. Дніпропетровськ Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 15 квітня 2016 року у справі № 201/2804/16-а(2-а/201/137/2016) - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати дії інспектора 6 роти 4 батальйону управління патрульної поліції м. Дніпропетровськ Департаменту патрульної поліції Стратулат Олександра Володимировича щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 126 КУпАП - протиправними.

Скасувати постанову від 10.02.2016 року серії ПС2 №746271 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко