Справа № П/811/572/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2016 року справа № П/811/572/16

П/823/24/16

10 год. 00 хв. м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2016 з Кіровоградського окружного адміністративного суду у Черкаський 06.05.2016 з Кіровоградського окружного адміністративного суду у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Кіровоградського окружного адміністративного суду (далі - відповідач) про:

визнання неправомірними дій в частині ненарахування та невиплати їй заробітної плати за період з 01.04.2015 до 31.12.2015 відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд");

зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату їй заробітної плати за період з 01.04.2015 до 31.12.2015 відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо).

Позов мотивовано тим, що відповідач виплачував заробітну плату у розмірі меншому, ніж встановлено законодавством України. Позивач вказує, що виплата заробітної плати у зменшеному розмірі суперечить вимогам Конституції та Законів України, практики Європейського суду з прав людини та порушує законні права. Тому просить задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду письмове заперечення, в якому просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що заробітна плата позивачу виплачувалась на підставі діючих нормативно-правових актів та затвердженого штатного розпису і кошторису в межах виділених коштів на такі цілі.

Дослідивши письмові докази та з'ясувавши обставини спору, оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач з 01.04.2015 працює на посаді помічника судді Кіровоградського окружного адміністративного суду згідно з наказом від 31.03.2015 №47-К та має 11 ранг 5 категорії посад державного службовця з 05.06.2015 згідно з наказом №72-к.

11.04.2016 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок та виплату їй заробітної плати за період з 26.10.2014 (тобто до часу її призначення на посаду) до 28.03.2014 включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 до 31.12.2015 включно відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

За наслідками розгляду цього звернення відповідач листом від 28.04.2016 №5962/16 повідомив позивача, що законодавчих підстав для здійснення перерахунку заробітної плати працівникам апарату Кіровоградського окружного адміністративного суду відсутні.

Для вирішення спору суд врахував, що вказана відмова не оскаржується позивачем, а відповідно до ст.11 КАС України щодо меж заявлених позовних вимог та абз.2 ст.19 Конституції України, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати, визначає Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - ЗУ №108/95-ВР).

Організація оплати праці відповідно до ст.5 ЗУ №108/95-ВР здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, колективних договорів, трудових договорів, грантів.

Згідно з абзацом другим ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Отже Основним законом України встановлено презумпцію положень закону про державний бюджет на відповідний рік, як спеціального акту, положенням якого ен можуть суперечити інші нормативно-правові акти.

Держава відповідно до ст.130 Конституції України забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Суд врахував як обґрунтоване посилання позивача про визначення у вказані нею періоди заробітної плати працівника апарату суду вимогами закону.

Відповідно до ч.1 ст.147 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон) в редакції, що діє з 29.03.2015, розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст.146 Закону суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Суд врахував, що у період, щодо якого виник спір, схема посадових окладів працівників апарату судів визначена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", зокрема, додатком 47 "Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів".

Згідно з розділом "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінету Міністрів України було доручено у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Зокрема, у схемі посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів місячний посадовий оклад було визначено як коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду. Разом із тим було передбачено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Отже положення вищевказаної постанови КМУ не повністю відповідали вимогам Закону. Разом з тим, суд врахував, що відповідач, як бюджетна установа, зобов'язаний дотримуватися правил бюджетної дисципліни, нормативно-правових актів як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня та дотримуватися вищевказаної ст.95 Конституції України.

Суд звернув увагу, що п.9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення, зокрема Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів.

На підставі ч.2 ст.145 Закону (у редакції від 28.03.2015) функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч.1 ст.146 Закону (у редакції від 28.03.2015) суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Частинами 1-2 ст.23 Бюджетного Кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI (далі - БК України) встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

При цьому, порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету частиною 1 ст.166 БК України визнається бюджетним правопорушенням, за що ст.121 цього Кодексу передбачає відповідальність.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що фінансування відповідача на оплату праці працівникам його апарату здійснюється виключно в межах сум на оплату праці, передбачених в законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Сторони не заперечували, що виплата позивачу заробітної плати здійснювалась з урахуванням видатків, передбачених суду Державним бюджетом України, в межах затвердженого кошторису. Позивач не оскаржував і не оскаржує такі дії (бездіяльність) головного розпорядника коштів і органів, на яких покладено виконати вищевказані обов'язки. У той же час відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. З огляду на це посилання позивача щодо нормативного обґрунтування позовних вимог не стосуються предмету спору.

Перегляд фактично здійснених в минулих бюджетних періодах видатків на заробітну плату має здійснюватися з дотриманням бюджетного законодавства, що обумовлено наступним.

По-перше, правовий порядок в Україні відповідно до ст.19 Конституції України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.1 ст.22 БК України встановлює, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

По-друге, частинами 1-2 ст.47 БК України передбачено, що відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України. Казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису бюджету.

Згідно з п.1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 (далі - Порядок №228), кошторис бюджетної установи - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Пункт 5 вказаного Порядку встановлює, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду.

Установи мають право брати бюджетні зобов'язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

По-третє, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить на підставі ч.1 ст.3 БК України один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з п.38 Порядку №228 кошторис затверджується за загальним і спеціальним фондами на рік без розподілу за періодами в обсязі, який дорівнює сумі цих фондів.

Кошторис, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячні плани використання бюджетних коштів і штатні розписи установ затверджуються керівником установи, уповноваженої затверджувати такі документи.

Суд врахував, що у процедурі формування проекту кошторису установи беруть участь центральні органи виконавчої влади.

Так, пунктами 10-11 Порядку №228 встановлено, що Мінфін, Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, місцеві фінансові органи доводять до головних розпорядників відомості про граничні обсяги видатків бюджету та надання кредитів з бюджету загального фонду проекту відповідного бюджету на наступний рік, що є підставою для складання проектів кошторисів.

Для правильної та своєчасної організації роботи, пов'язаної із складанням проектів кошторисів, головні розпорядники, керуючись відповідними вказівками Мінфіну, Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, місцевих фінансових органів щодо складання проектів відповідних бюджетів на наступний рік встановлюють для розпорядників нижчого рівня граничні обсяги видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету із загального фонду бюджету, термін подання проектів кошторисів і дають вказівки щодо їх складання.

Під час визначення обсягів видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету розпорядників нижчого рівня головні розпорядники згідно з п.20 Порядку №228 повинні враховувати об'єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установ, обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності погашення дебіторської і кредиторської заборгованості та реалізації окремих програм і намічених заходів щодо скорочення витрат у плановому періоді.

Згідно з ч.5 ст.23 БК України пропозиції про внесення змін до бюджетних призначень подаються та розглядаються у порядку, встановленому для складання проекту бюджету. Витрати відповідно до внесених змін до бюджетних призначень здійснюються лише після набрання чинності законом (рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради), яким внесено такі зміни.

Ч.10-11 ст.23 БК України визначено, що зміни розмірів, мети та обмеження в часі бюджетних призначень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, здійснюються лише за наявності у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет) відповідного положення.

Суд врахував, що додатком №8 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" затверджено розмір видатків Державного бюджету України на здійснення правосуддя, у т.ч. Кіровоградського окружного адміністративного суду (5714,7млнн.грн. - 2015 рік). При цьому, протягом 2015 року розмір видатків на фінансування вказаного суду з Державного бюджету не збільшувався.

Розпорядники на підставі п.43 Положення №228 мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Відповідно до положень пунктів 48-49 Положення №228 бюджетна установа не має права здійснювати запозичення в будь-якій формі (крім випадків, передбачених статтею 16 Бюджетного кодексу України) або надавати юридичним чи фізичним особам кредити з бюджету (якщо не встановлено відповідні бюджетні призначення на надання кредитів з бюджету). Видатки бюджету та надання кредитів з бюджету спеціального фонду бюджету провадяться виключно в межах і за рахунок відповідних надходжень до цього фонду на підставі кошторисів з урахуванням внесених до них змін. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України відповідно до ч.4 ст.48 Бюджетного кодексу України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно з п.41 Положення №228 затвердження кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячних планів використання бюджетних коштів, а також здійснення видатків бюджету та надання кредитів з бюджету у сумі, що перевищує встановлені бюджетні призначення, тягне за собою відповідальність згідно із законодавством.

Виконання кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячних планів використання бюджетних коштів відповідно до п.51 Положення №228 здійснюється наростаючим підсумком з початку року.

Врахувавши наведене у системному взаємозв'язку суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача в бездіяльності, що оскаржується. До часу встановлення протиправності дій головного розпорядника коштів з приводу затвердження кошторису суду, бездіяльності центральних органів виконавчої влади щодо доведення бюджетних коштів в розмірах, визначених законом, позовні вимоги є передчасними.

Врахувавши вимоги ст.95 Конституції України суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Кіровоградського окружного адміністративного суду в частині ненарахування та невиплати їй заробітної плати за період з 01.04.2015 до 31.12.2015 відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату їй заробітної плати за вказаний період з відповідно до наведеної норми у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років тощо) - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич