Справа № 2-а-287/09/1505
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2010 р.Справа № 2-а-287/09/1505

Категорія: 3.4Головуючий в 1 інстанції: Остра Н.С.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Милосердного М.М.

ОСОБА_1

при секретарі Кирницькій В.О.

з участю: представника ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ГУМВС України в Одеській області на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ГУМВС України в Одеській області про стягнення одноразової грошової допомоги та грошового утримання,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУМВС України в Одеській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільнені у розмірі 62 671, 50 грн. та грошового утримання за час затримки розрахунку у розмірі 32 985 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_3 вказував, що з 1988 року він служив в Збройних Силах України, а з березня 1994 року до 28 липня 2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з якої був звільнений за станом здоровя, однак дотепер позивачу не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що при звільненні зі служби в Збройних Силах у 1993 році позивач набув право на отримання грошової допомоги за весь час служби, таким чином, при повторному звільненні з органів внутрішніх справ правових підстав для її виплати за період з 1988 по 1993 роки не має. Щодо виплати грошової допомоги за час служби в органах внутрішніх справ, то відповідач визнає право позивача на її отримання, однак на тепер така допомога не може бути виплачена у звязку з відсутністю відповідного фінансування.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2009 року адміністративний позов ОСОБА_3 до ГУМВС України в Одеській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні та грошового утримання за час затримки розрахунку - задоволений частково.

Стягнуто з ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу при звільнені в розмірі 62 671,50 (шістдесят дві тисяч шістсот сімдесят одну грн. 50 коп.) гривен.

Стягнуто з ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_3 грошове утримання зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні в розмірі 10 668 (десять тисяч шістсот шістдесят вісім) гривен.

В апеляційній скарзі ГУМВС України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також що у звязку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУМВС України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

З квітня 1988 року позивач служив в Збройних силах України, з березня 1994 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУМВС України в Одеській області №400 о/с від 23 липня 2008 року, із змінами внесеними наказом ГУМВС №448 о/с від 18 серпня 2008 року, ОСОБА_3 звільнений за п. 64 "в" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС (через обмежений стан здоров'я) з 28 липня 2008 року.

Листом ГУМВС України в Одеській області №14/1-1329 визнана заборгованість перед позивачем у розмірі 46 179 грн.

ГУМВС України в Одеській області не надано доказів отримання ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги за періоди служби в ЗС України з квітня 1988 року по червень 1993 року.

Грошове утримання ОСОБА_3 на момент звільнення складало 6 597 (шість тис. п'ятсот дев'яносто сім) грн. в місяць, проте ОСОБА_3 призначено пенсію в розмірі 5 073 (п'ять тис. сімдесят три) грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено право позивача на оплату праці, гарантоване Конституцією та Законами України, у звязку з чим, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст.ст. 21, 22 Закону України "Про оплату праці", п.п.1, 10 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" №393 від 17 липня 1992 року.

В апеляційній скарзі ГУМВС України в Одеській області вказується, що наявна заборгованість перед позивачем виникла внаслідок неналежного фінансування апелянта і, тому, вини останнього в непогашення цієї заборгованості не має, відповідно, позовні вимоги є необгрунтованими.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міліцію" - форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно п.10 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" №393 від 17 липня 1992 року, - особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ які звільняються із служби за віком, станом здоров'я виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 цієї Постанови.

Пунктом п.1 Постанови встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

З матеріалів справи вбачається, що у порушення вищенаведених положень Постанови апелянтом, при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги позивачу, не був врахований строк служби останнього в Збройних Силах України з квітня 1988 року по червень 1993 року, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Також, відповідно до ст.ст. 21, 22 Закону України "Про оплату праці" - працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ст. 21). Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (ст. 22).

Апелянт посилається на те, що причиною невиконання його зобовязань щодо виплати позивачу вихідної допомоги в належному обсязі було недостатнє фінансування, однак жодного обґрунтування цьому доводу не надано.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог є правильними.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ГУМВС України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: