Справа № 810/2041/14
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2041/14 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

23 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.

При секретарі судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі представників:

позивача: Опанасенко Т.В.;

третьої особи-1: ОСОБА_3

третьої особи-3: ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14.04.16р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №810/2041/14 за позовом Заступника прокурора Київської області до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування розпорядження

у с т а н о в и в:

Заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження від 15.03.12р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.16р. адміністративний позов залишено без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, що встановлений ст. 99 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції помилково у спірних правовідносинах застосовано положення абз. 2 ч. 2 ст. 99 КАС України, які регулюють строк звернення до суду суб'єкта владних повноважень, оскільки у даному випадку позивач не є суб'єктом владних повноважень, а здійснює функцію представництва інтересів держави у суді. На думку апелянта, до спірних правовідносин підлягає застосуванню абз. 1 ч. 2 ст. 99 КАС України, який передбачає шестимісячний строк звернення до суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Про оскаржуване розпорядження позивач дізнався лише у березні 2014 року під час опрацювання результатів перевірки дотримання вимог земельного законодавства, оформлених актом А/141 від 19.03.14р., а тому прокуратурою не було порушено строк звернення до суду.

Окрім того, апелянт вказав на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виявились у неприйнятті визнання відповідачем позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи, постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.11.15р., постанову Київського окружного адміністративного суду від 14.05.14р., постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.14р. та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 04.12.14р. у даній справі - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду (т. 2 а.с. 309-311).

Підставою для скасування зазначених рішень судів, серед іншого, слугував висновок Верховного Суду України про те, що судами не перевірено належним чином дотримання суб'єктом владних повноважень шестимісячного строку звернення до суду, обчислення якого за правилами ст.99 КАС України починається з дня виникнення підстав, що дають право на таке звернення. Підставою для такого звернення є факт порушення, вчинений у певний час, а не факт, коли стало відомо про це прокурору.

Приймаючи оспорювану ухвалу про залишення даного адміністративного позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, суд першої інстанції врахував, зокрема, вищенаведену вказівку Верховного Суду України.

Так, відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Виходячи з вказаної правової норми підставою для такого звернення є факт порушення, вчинений у певний час, а не факт, коли стало про це відомо суб'єкту владних повноважень.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України викладеній у вищевказаній постанові у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем 15.03.12р., тоді як з позовом до суду позивач звернувся лише 25.03.14р., що підтверджується штампом суду на позовній заяві, тобто з пропуском спеціального строку встановленого для звернення до суду суб'єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає без розгляду позовну заяву, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Таких доказів матеріали справи не містять.

Позивачем не порушувалось питання поновлення строків звернення до суду.

Доводи апелянта про те, що прокурор у спірних правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 60 КАС України, прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно з вимогами п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, прокурор є позивачем - суб'єктом владних повноважень у даному позові, а тому для подачі ним позову до суду встановлюється шестимісячний строк, який повинен вираховуватися саме з дати виникнення підстав для подачі даного позову, тобто, з дати винесення спірного розпорядження - 15 березня 12р.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків передбачених п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України у вигляді залишення адміністративного позову без розгляду.

Неприйняття судом першої інстанції визнання відповідачем позову не свідчить про порушення судом норм процесуального права. За змістом ст. 112 КАС України, питання про прийняття визнання позову вирішує суд. При цьому, ухвала про відмову у прийнятті заяви про визнання позову і продовження розгляду справи постановляється як окремим документом, так і без виходу суду до нарадчої кімнати. Така ухвала оскарженню не підлягає.

У даному випадку судом таке питання було вирішене у судовому засіданні 14.04.16р. шляхом постановлення протокольної ухвали про відмову у прийнятті заяви про визнання позову та продовження розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14.04.16р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №810/2041/14 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14.04.16р. про залишення позовної заяви без розгляду у справі №810/2041/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.

Повний текст ухвали складений: 29.09.16р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Глущенко Я.Б.