Справа № 809/314/16
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"29" червня 2016 р. Справа № 809/314/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Черепія П.М.

при секретарі судового засідання Дубінській І.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Семенюка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до відповідача: Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов"язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення та зобов"язання до вчинення дій.

10.05.2016 року від представника відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. на адресу суду поступило клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України справи щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статтей 21, 22, частини першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України. Клопотання мотивоване тим, що спірні правовідносини в даній адміністративній справі підлягають регулюванню Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним нормативно-правовим актом та пріоритетним у застосуванні, а розгляд Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статтей 21, 22, частини першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України є тією обставиною, що унеможливлює розгляд даної справи до набрання законної сили судовим рішенням, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного судочинства.

В судовому засіданні представник відповідача подане клопотання підтримав та просить зупинити провадження в справі до вирішення Конституційним Судом України справи щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статтей 21, 22, частини першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Просив в задоволенні клопотання відмовити.

Розглянувши заявлене клопотання та дослідивши пов'язані з ним докази, вислухавши думку представників сторін, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на розгляді в Конституційному Суді України перебуває справа за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статтей 21, 22, частини першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України.

Вказаним конституційним поданням за № 201-2157/0/8-15 від 08.07.2015 року Верховний Суд України просить Конституційний Суд України перевірити на відповідність вказаним нормам Основного Закону України положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та визнати його таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Предметом вказаного конституційного подання є висновки Пленуму Верховного Суду України щодо невідповідності (неконституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статтей 21, 22, частини першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України.

З цього приводу Пленум Верховного Суду України вважає, що Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за своїм змістом порушує положення статті 6 Конституції України, наділяючи Фонд повноваженнями по суті регулювання банківської діяльності в Україні, тобто повноваженнями та функціями органу державної влади, яким за своєю суттю Фонд не є, порушується принцип поділу державної влади, визначений статтею 6 Основного Закону України, і принцип верховенства права, який вимагає, щоб закони та інші нормативно-правові акти приймалися на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Водночас Пленум Верховного Суду України вважає, що положеннями Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема в частині статусу, повноважень Фонду (які фактично перейняті у Національного банку України у сфері грошово-кредитної системи та банківської діяльності), а також визначеної статтею 52 Закону черговості видачі коштів за вкладами, створюється ситуація, за якої громадяни та інші суб'єкти - вкладники протиправно позбавляються права власності на вклад, що суперечить частині четвертій статті 13, статтям 21, 22, частинам першій, четвертій, п'ятій статті 41 Конституції України.

Як наслідок, розгляд та вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статтей 21, 22, частини першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України за своїм предметом не створює обставин, що унеможливлюють розгляд та вирішення даної адміністративної справи.

У відповідності до статтей 7 та 8 Кодексу адміністративного судочинства України, одним із основоположних принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип верховенства права, який також передбачає заборону відмови в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зупиняє провадження в адміністративній справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

З урахуванням вищенаведеної норми, суд вважає, що наведена представником відповідача підстава для зупинення провадження у справі № 809/314/16 не є такою, що унеможливлює розгляд судом питання про правомірність чи протиправність дій суб'єкта владних повноважень у даному спорі і не перешкоджає його подальшому розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі, слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 69, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання про зупинення провадження в адміністративній справі № 809/314/16 - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Черепій П.М.

Ухвала складена в повному обсязі 29.06.2016 року о 16 год. 00 хв.