Справа № 2а-4584/11/1070
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-4584/11/1070 Головуючий у 1-й інстанції Горобцова Я.В. Суддя-доповідач Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Іванківського районного відділу внутрішніх справ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суд від 30 листопада 2011 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суд від 13 червня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування судових рішень слугувало те, що суди попередніх інстанцій не перевірили дотримання відповідачем вимог статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України щодо строку виконання дисциплінарного стягнення, та не перевірили, чи перебував позивач у відпустці, відрядженні або тимчасовій непрацездатності, що могло вплинути на строки виконання дисциплінарного стягнення.

13 квітня 2016 року позивачем подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, в якій позивач просив: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України № 967 о/с від 16 серпня 2011 року в частині звільнення сержанта міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік), на підставі ст. 63 «є» (за порушення службової дисципліни) Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_2 на посаді міліціонера ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Іванківського районного відділу (з обслуговування Іванківського та Поліського районів) з 18 серпня 2011 року; стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16 серпня 2011 року Головним управлінням МВС України в Київській області видано наказ № 967 о/с, яким на підставі ст. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за порушення службової дисципліни з 18 серпня 2011 року.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем наказом та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу на посаді міліціонера ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Іванківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області.

02 липня 2011 року близько 11:30 год. працівником з організації дорожнього руху з обслуговування Іванківського та Поліського районів капітаном міліції ОСОБА_4 на службовій автостоянці Іванківського районного відділу виявлено факт керування власним транспортним засобом ВАЗ-21061 номерний знак НОМЕР_1 міліціонером ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Іванківського РВ сержантом міліції ОСОБА_2

Після чого інспектором ДПС ВДАІ Іванківського району прапорщиком міліції ОСОБА_5 за вказівкою начальника ВДАІ з обслуговування Іванківського району майора міліції ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп'яніння проводився в смт. Іванків, вул. Київська, 25, в приміщенні Іванківського РВ за допомогою приладу DRAGER ALKOTEST №6820, який показав 2,36 проміле.

За дорученням начальника Іванківського РВ полковника міліції ОСОБА_7 у період з 02 липня 2011 року по 05 липня 2011 року проведено службове розслідування за фактом керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння міліціонером ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Іванківського районного відділу сержантом міліції ОСОБА_2 За результатами розслідування складено висновок від 07 липня 2011 року за підписом заступника начальника Іванківського РВ з обслуговування Іванківського та Поліського районів ГУ МВС України в Київській області полковником міліції ОСОБА_8 та затверджений начальником ГУ МВС України в Київській області генерал-лейтенантом ОСОБА_9

07 липня 2011 року Головним управлінням МВС України в Київській області винесено наказ № 628 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності сержанта міліції ОСОБА_2».

Постановою Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2011 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 000,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанови суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, обставини вчинення позивачем адміністративного проступку підтверджені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

За змістом ст. 18 вказаного Закону, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Особи, з вини яких накладені дисциплінарні стягнення не виконані без поважних причин, несуть відповідальність за цим Статутом.

У разі подання скарги виконання накладеного дисциплінарного стягнення не припиняється.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Особа рядового або начальницького складу вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення, якщо її заохочено шляхом дострокового зняття дисциплінарного стягнення, нагороджено державною нагородою чи відзнакою Президента України або минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення.

Пунктом 7 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 552 від 06 грудня 1991 року «Про заходи по зміцненню законності в діяльності органів внутрішніх справ», чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначені підстави для проведення службового розслідування, а саме: заяви, скарги, листи громадян; повідомлення державних органів, громадських організацій, телебачення, радіо та інших засобів масової інформації; повідомлення органів дізнання, попереднього слідства, прокурора, суду; повідомлення працівників органів внутрішніх справ про допущені або виявлені порушення.

Відповідно до п. 10 зазначеної Інструкції, при проведенні службового розслідування повному, об'єктивному і всебічному дослідженню підлягають: подія порушення (час, місце, спосіб, інші обставини); наявність вини працівника органів внутрішніх справ у скоєнні порушення, мета та мотиви порушення; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності порушника як ті, що пом'якшують чи обтяжують його відповідальність; характеристика особи, яка скоїла порушення (ставлення до служби, поведінка до порушення); причини та умови, що сприяли скоєнню порушення; характер і розмір нанесених порушенням збитків.

Згідно з п. 14 вказаної Інструкції, посадова особа при проведенні службового розслідування зобов'язана: вжити всіх законних заходів щодо встановлення обставин, зазначених у п. 10 цієї Інструкції; дотримуватися передбачених законом прав та інтересів заявника, особи, щодо якої проводять службове розслідування, інших осіб, які беруть участь у ньому; роз'яснювати заявникам і особам, стосовно яких проводять службове розслідування, їхні права, забезпечувати здійснення цих прав у межах своєї компетенції, вирішувати в ході розслідування та після його закінчення спірні питання, розглядати заяви та клопотання; доповідати керівнику, який призначив службове розслідування, про виявлені недоліки, порушення законів, наказів, інструкцій, а також причини і умови, що сприяли скоєнню порушень, вносити пропозиції щодо їхнього усунення; у випадках встановлення службовим розслідуванням ознак складу злочину в діях особи, стосовно якої воно проводиться, або в діях інших осіб негайно доповісти про це начальнику і вжити заходів відповідно до закону; інформувати керівників, особовий склад органу внутрішніх справ, заявника та інших зацікавлених осіб про наслідки розслідування і вжиті заходи (за дорученням керівника, який призначив службове розслідування, дотримуючись при цьому вимог державної і службової таємниці); скласти за результатами службового розслідування висновок і подати його на розгляд і затвердження керівнику органу внутрішніх справ або його заступнику; ознайомити із затвердженим висновком службового розслідування особу, стосовно якої воно проводилось, якщо це не суперечить вимогам дотримання державної або службової таємниці; здійснювати контроль за виконанням затвердженого керівником органу внутрішніх справ рішення за результатами розслідування.

Відповідно до п. 15 Інструкції, особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: давати усні та письмові пояснення, заявляти клопотання, надавати докази стосовно обставин, що досліджувалися; заявляти відводи щодо працівника, який проводить службове розслідування, подавати скарги на його дії та рішення, заяви і скарги подаються керівнику, який призначив розслідування, або вищому за чином керівнику, який щодо цього приймає рішення, про що інформується заявник); знайомитися після закінчення службового розслідування із затвердженим висновком, а з дозволу керівника, який призначив службове розслідування, з матеріалами перевірки в частині, що його стосується, якщо це не суперечить вимогам про збереження державної і службової таємниці; оскаржувати затверджений висновок службового розслідування у порядку, встановленому Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

Згідно з п. 17 вказаної Інструкції передбачено, що у висновку по результатах службового розслідування має бути вказано: привід для призначення службового розслідування, посада, звання і прізвище працівника, що проводив службове розслідування; посада, звання, прізвище, ім'я по батькові, рік народження, освіта, час служби в органах внутрішніх справ і в займаній посаді особи, у відношенні якої проведено службове розслідування; суть встановленого порушення та його наслідки, чим підтверджується чи виключається вина працівника, обставини, що пом'якшують і посилюють його відповідальність, причини та умови, що сприяли порушенню, прийняті або запропоновані заходи по їх усуненню.

Відповідно до п. 18 Інструкції, висновок по результатах службового розслідування підписується особою чи особами, що безпосередньо його проводили. До затвердження висновку керівником органу внутрішніх справ з ним ознайомлюються: керівник, підлеглі якого проводили службове розслідування, та керівник служби, працівник якої допустив порушення. при ознайомленні вказані керівники висловлюють згоду з запропонованими висновками або не погоджуються з ними, про що роблять відповідну відмітку та викладають свою окрему думку з конкретними пропозиціями в додатку до висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що він був фактично позбавлений можливості взяти участь у процесі службового розслідування та скористатися правами, визначеними пунктом 15 Інструкції № 552.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що положення Інструкції не містять обов'язку проведення засідання для прийняття рішення стосовно накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, п. 15 Інструкції передбачено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право знайомитися після закінчення службового розслідування із затвердженим висновком, а з дозволу керівника, який призначив службове розслідування, з матеріалами перевірки в частині, що його стосується, якщо це не суперечить вимогам про збереження державної і службової таємниці. Водночас, позивачем зазначено, що із заявами про ознайомлення із висновком службового розслідування він не звертався.

Також, апелянт зазначає, що при звільненні не було враховано той факт, що він за час проходження служби в органах внутрішніх справ зарекомендував себе сумлінним працівником, характеризувався позитивно, на що вказують грамоти та подяки, що містяться в матеріалах справи, тому обраний захід дисциплінарного стягнення є неспівмірним із вчиненим проступком.

Так, відповідно до п. 2.1 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 81 від 16 березня 2007 року «Про заходи щодо зміцнення дисципліни і законності в органах внутрішніх справ та попередження надзвичайних подій, пов'язаних із загибеллю й травмуванням особового складу», начальникам департаментів, головних управлінь, управлінь МВД України ужити належних заходів щодо очищення підпорядкованих служб, підрозділів від працівників, які порушують службову дисципліну і законність, допускають учинки, несумісні з перебуванням в органах внутрішніх справ, безвідповідально ставляться до виконання службових обов'язків, порушуючи законні права і свободи громадян.

Згідно з п. 3.17 зазначеного наказу, до працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, незалежно від наслідків, приймати безальтернативне рішення - звільнення з органів внутрішніх справ, а керівників, які приховують такі факти, понижувати в посаді. Інформацію про такі випадки доводити до відома всього особового складу.

За правилами п. 3.7 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 90 від 26 березня 2010 року «Про стан дисципліни й законності в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращення», стосовно працівників, які у встановленому законом порядку притягнуті до відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, за результатами службових розслідувань вирішувати питання про їх звільнення з органів внутрішніх справ.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що до позивача застосовано необхідний в даному випадку захід дисциплінарного стягнення, а саме: звільнення з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік).

З приводу посилань апелянта на службову характеристику та наявність грамот та подяк, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що оскільки такі документи датовані 2015 роком, а позивача звільнено з органів внутрішніх справ у 2011 році, тому наведене не може свідчити про правомірність чи протиправність прийняття відповідачем оскаржуваного наказу.

Як зазначалося вище, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суд від 13 червня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування судових рішень слугувало те, що суди попередніх інстанцій не перевірили дотримання відповідачем вимог статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України щодо строку виконання дисциплінарного стягнення, та не перевірили, чи перебував позивач у відпустці, відрядженні або тимчасовій непрацездатності, що могло вплинути на строки виконання дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував на лікарняному в період з 06 липня 2011 року по 10 липня 2011 року, з 11 липня 2011 року по 15 липня 2011 року та з 18 липня 2011 року по 28 липня 2011 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи листками непрацездатності. Крім того, в матеріалах справи наявна копія рапорту ОСОБА_2 про те, що з 09 серпня 2011 року він на лікарняному не перебував.

Таким чином, оскаржуваний наказ прийнято відповідачем в межах строку, передбаченого ст. 18 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини у справі, перевіривши їх доказами, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наказ Головного управління МВС України № 967 о/с від 16 серпня 2011 року в частині звільнення сержанта міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік), на підставі ст. 63 «є» (за порушення службової дисципліни) Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 552 від 06 грудня 1991 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачами надано достатньо доказів правомірності дій щодо прийняття наказу № 967 о/с від 16 серпня 2011 року в частині звільнення сержанта міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік), на підставі ст. 63 «є» (за порушення службової дисципліни) Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

З приводу позовних вимог про поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає, що такі вимоги є похідними від основної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України № 967 о/с від 16 серпня 2011 року в частині звільнення сержанта міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік), а тому не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Іванківського районного відділу внутрішніх справ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими та не засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.