Справа № 815/2248/16
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/2248/16

Справа № 815/2248/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Одеса

ВСТАНОВИВ:

В судове засідання сторони або їх представники не прибули, належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження та за відсутності представника позивача (а.с.82).

Відповідач про причини неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав. Письмові заперечення проти позову відповідачем до суду не надавались.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

На підставі ч. 1 ст. 41 та ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

З урахуванням зазначених обставин, а також викладеного в адміністративному позові клопотання позивача щодо розгляду справи без участі його представника, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

29 лютого 2006 року Державним реєстратором Миколаївської районної державної адміністрацїї зареєстровано юридичну особу - Фермерське господарство «Агросвіт-ОО», код ЄДРПОУ 34006340, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії А00 №244326 (а.с. 8).

З 23.02.2006 р. і до теперішнього часу дане товариство перебуває на обліку в Миколаївській ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, як платник податків, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків форми 4-ОПП від 23.02.2006року №691 (а.с. 13).

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ №71 від 22.06.2006 року - одним з видів діяльності відповідача є вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва (а.с. 9).

Відповідно п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VI, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об’єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об’єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов’язок зі сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

На виконання п. 16.1.3 ст. 16 Податкового кодексу України відповідач подав до Миколаївської ОДПІ в електронному вигляді наступні декларації з плати за землю:

Згідно ст. 269 Податкового кодексу, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Відповідно до ст. 170 Податкового кодексу, об’єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 цього Кодексу, з розбивкою річної сум рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов’язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно п.287.3 ст.287 Податкового кодексу, податкове зобов’язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними часткам власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Враховуючи викладене, відповідач повинен був самостійно щомісячно, сплачувати суму податкового зобов’язання, зазначену в поданих ним податкових деклараціях з плати за землю до бюджету.

Крім цього відповідач подав до Миколаївської ОДПІ в електронному вигляді наступні декларації з фіскального сільськогосподарського податку та платника єдиного внеску:

Згідно п. 291.4 ст.291 Податкового кодексу України платниками єдиного податку четвертої групи є сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75%.

Відповідно до п. 292.1.1 ст.292.1 об’єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Пунктом 295.9 ст.295 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 цього Кодексу та сплачують податок щоквартально протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, у таких розмірах: у І кварталі - 10%, у II кварталі - 10%, у III кварталі - 50%, IV кварталі - 30%.

Враховуючи викладене, відповідач повинен був самостійно щоквартально, протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, сплачувати суму податкового зобов’язання, зазначену в поданих ним податкових деклараціях платника єдиного податку четвертої групи до бюджету.

Відповідно п.56.11 ст.56 ПК України не підлягає оскарженню податкове зобов’язання, самостійно визначене платником податків.

Сума податкового грошового зобов’язання, визначена у податковій декларації відповідно п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України є сумою узгодженого платником податків грошового зобов’язання, але не сплаченого у встановлений Кодексом строк, вважається сумою податкового боргу такого платника податків.

Згідно ст.126 гл. 11 розділу II Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов’язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу.

28 березня 2016 року Миколаївською ОДПІ було проведено камеральні перевірки вищевказаних податкових декларацій по орендній платі з юридичних осіб, про що були складені акти про результати документальних невиїзних (камеральних) перевірок податкової звітності від 28.03.2016 р. за №№26/12-00/34006340, 27/12-00/34006340, 28/12- 00/34006340, 29/12-00/34006340, 30/12-00/34006340 (а.с. 32-36) та встановлено, що платник порушує терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання, чим порушує п.287.3 ст.287 розділу XII Податкового кодексу України. Відповідальність платника передбачена ст.126 гл. 11 розділу II Податкового кодексу України.

За результатами перевірки та на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, ст.58 та ст.126 Податкового кодексу України Миколаївською ОДПІ були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ш»:

Всі зазначені податкові повідомлення-рішення отримані бухгалтером відповідача особисто 30.03.2016 року, про що свідчить її підпис на корінцях вказаних повідомлень-рішень (а.с. 37-38).

Вказане податкове повідомлення-рішення отримано бухгалтером відповідача особисто 30.03.2016 року. про що свідчить її підпис на корінці вказаного повідомлення-рішення (а.с. 37).

Згідно п.п. 58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Відповідно до ст.56 ПКУ рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку, але у зв’язку з тим, що відповідачем в установлений строк відповідне рішення не було оскаржене - прийняте рішення вважається узгодженим.

Згідно п.п.59.1, 59.3, 59.5 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов’язання. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до ч. 1 с. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач повинен був самостійно щомісячно, сплачувати суму податкового зобов’язання, зазначену в поданих ним податкових деклараціях з плати за землю та зазначену в поданих ним податкових деклараціях платника єдиного податку четвертої групи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки починаючи з січня 2016 року позивач не вніс всю узгоджену суму зазначену в поданих ним податкових деклараціях з плати за землю та податкових деклараціях платника єдиного податку четвертої групи.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан