Справа № 813/150/16
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 р. Справа № 876/2907/16

Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М.,Улицького В. З.

за участю секретаря Кулик Т. Б.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ожог М. М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року по справі № 813/150/16 за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Львівської області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22 січня 2016 року звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ № 2699 к від 14 грудня 2015 року щодо звільнення його з посади прокурора прокуратури Франківського району м.Львова та органів прокуратури, поновити його на посаді прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 з 15 грудня 2015 року, зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури період вимушеного прогулу починаючи з 15 грудня 2015 року по час набрання рішення законної сили та стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем залишено поза увагою, приписи частини 2 статті 40 КЗпП України яким передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.

У апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що проходивши тестування позивач не знав та не міг знати, що його результати впливатимуть на його подальше залишення на роботі в органах прокуратури, оскільки повідомлення про звільнення вручено йому 28 вересня 2015 року, тобто уже після закінчення тестування.

Вказує, що відповідачем застосовано подвійні стандарти - протягом лютого 2016 року на вакантні посади у Львівську місцеву прокуратуру №3 було призначено осіб, які перебували у рейтинговому списку нижче ніж позивач. Також зазначає, що судом не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, яке виникло у зв'язку з безперервною роботою позивача, проходженням підвищення кваліфікації та відсутністю дисциплінарних стягнень.

В апеляційній скарзі зазначено, що відповідачем не повідомлено професійні спілки про масове звільнення працівників та не провів з ними відповідні консультації. Також відповідачем не було запропоновано позивачу рівнозначної посади. Апелянтом вказується, що твердження відповідача щодо неуспішного проходження позивачем тестування є необґрунтованими, оскільки відсутні критерії успішного проходження такого тестування.

Також посилається на той факт, що жодних скорочень посади, яку він обіймав не відбулось, а сам підрозділ, в якому працював позивач, лише змінив свою назву. Зазначає, що судом не взято до уваги інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, де відсутні записи про ліквідацію чи реорганізацію прокуратури Львівської області.

В апеляційній скарзі зазначено, що наказ Генерального прокурора №85ш від 23 вересня 2015 року вводиться в дію 15 грудня 2015 року. Тобто на момент прийняття наказу оскарженого наказу про звільнення позивача №2699 від 14 грудня 2015 року, вказаний наказ ще не вступив в силу.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення. Просив апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що з 29 жовтня 2012 року позивач працював в органах прокуратури Львівської області на посадах слідчого прокуратури Яворівського району Львівської області, старшого слідчого прокуратури Франківського району м.Львова та прокурора прокуратури Франківського району м.Львова на яку призначений з 11 жовтня 2013 року, що підтверджується копією його трудової книжки.

Відповідно до статті 12, пункту 11 Перехідних положень та п.1 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ з 15 грудня 2015 року припинено функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур. Наказом Генерального прокурора України від 23 вересня 2015 року № 85 внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Львівської області, виключено із штатних розписів міськміжрайпрокуратури та включено місцеві прокуратури, що в свою чергу передбачало скорочення у міськміжрайпрокуратурах усіх посад, у тому числі і тієї, яку обіймав позивач.

Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 20 липня 2015 № 98, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 31 липня 2015 за № 928/27373 предбачено проведення тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі.

Позивачем було подано заяву на прийняття участі у конкурсі на зайняття посади прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області, оскільки згідно пункту 1.4 Порядку прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

За результатами проходження 2 етапів конкурсу ОСОБА_3 отримав загалом 93 бали та зайняв 36 місце у рейтинговому списку кандидатів на посади прокурорів вищевказаної місцевої прокуратури.

Оскільки, відповідно до Наказу № 85ш від 23 вересня 2015 року у штатному розписі Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області встановлено 31,5 одиниць, зайняте позивачем місце позбавило його можливості бути призначеним на посаду прокурора цієї місцевої прокуратури.

ОСОБА_3 відповідно до наказу Прокурора Львівської області № 2699к від 14 грудня 2015 року звільнено з посади прокурора прокуратури Франківського району м.Львова та з органів прокуратури з 14 грудня 2015 року у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури Львівської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до пункту 5-1 Розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697 (далі - Закон № 1697-VII) до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур визначаються Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 20 липня 2015 року № 98 (далі - Порядок № 98).

Відповідно до пункту 1.2 Порядку № 98, на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур (пункт 1.3 Порядку №98).

Пункт 1.4. Порядку №98 визначає, що прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку №98 основними етапами відбору кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури є: прийом документів; тестування на знання законодавчої бази (професійний тест); тестування на загальні здібності; формування рейтингу кандидатів.

Відповідно до пункту 5.2 Порядку № 98, працівник, який на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Максимальна кількість балів, яку може набрати кандидат за результатами проходження двох тестувань, - 200, які враховуються рівними частинами (50 % - тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) та 50 % - тестування на загальні здібності) (пункт 3.15. Порядку №98).

Відповідно до пункту 9.1. Порядку № 98, рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.

Пункт 9.5. Порядку № 98 визначає, що керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, а відтак суд першої інстанції не приймає до уваги доводи позивача про те, що його звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства (КЗпП України), що регулюють порядок звільнення за скороченням штатів та встановлюють додаткові гарантії для працівника.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, постанові Вищого адміністративного суду України від 16 липня 2015 року К/800/10543/15 (№2а-5582/08), ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 липня 2015 року К/9991/39504/11.

Проаналізувавши матеріали справи та наведені вище законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає за необхідне зазначити, що позивач не увійшов до рейтингового списку з необхідною кількістю набраних балів, у зв'язку з чим залишився поза штатом працівників прокуратури, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно звільнив позивача з займаної посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що відповідно до статті 42 КЗпП він має переважне право на залишення на роботі під час скорочення чисельності та штату працівників прокуратури, так як, таке право не передбачено ні Законом України "Про прокуратуру", який є спеціальним законом щодо КЗпП, ні Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, крім того під час проведення тестування всі кандидати знаходяться в рівних умовах і правах, без надання будь-яких переваг. Обмеження у конкурсі передбачено частиною п'ятою статті 27 Закону України "Про прокуратуру" та пунктом 1.6 Порядку лише для певної категорії осіб.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року по справі № 813/150/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Улицький В. З.

Повний текст ухвали складено 24 червня 2016 року