Справа № 813/742/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року №813/742/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича із вимогами:

-визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року №014-13511-200215, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» і застосування наслідків недійсності правочину;

-зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича включити ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною йому сумою в розмірі 2 707,11 євро, які обліковані на поточному банківському рахунку НОМЕР_3, який відкритий, згідно договору банківського вкладу 20.02.2015 року №014-13511-200215;

-зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року №014-13511-200215 у розмірі 2 707,11 євро.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 року дану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 10.03.2016 року позивачу було продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

15 березня 2016 року позивач усунув недоліків позовної заяви, яка була залишена без руху та змінив предмет позову.

У зв'язку зі зміною за заявою представника позивача від 15.03.2016 року предмету позову, позивач просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року №014-13511-200215, укладеного між ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) та ПАТ «Дельта Банк», та застосування наслідків недійсності правочину;

-зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року №014-13511-200215 у розмірі 2 707,11 євро.

Ухвалами судді від 16.03.2016 року в адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заявою від 05.04.2016 року представником позивача було змінено позовні вимоги, урахуванням чого позивач просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року №014-13511-200215, укладеного між ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) та ПАТ «Дельта Банк», та застосування наслідків недійсності правочину, оформленого протоколом комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк» від 15.09.2015 року та затвердженого Уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк»;

-зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року №014-13511-200215 у розмірі 2 707,11 євро.

За клопотанням відповідача від 12.04.2016 року протокольною ухвалою суду до участі в даній справі було залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Заявою від 01.06.2016 року представником позивача було уточнено першу позовну вимогу, з урахуванням чого позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо не включення ОСОБА_2 в реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

-зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року №014-13511-200215.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 20.02.2015 року між ним і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №014-13511-200215.

На відповідний депозитний рахунок позивача 20.02.2015 року було зараховано кошти в сумі 5 000 євро. Зазначені кошти у подальшому (протягом 24.02.2015 року - 20.02.2015 року) були частково отримані позивачем у готівковій формі, а залишок на рахунку склав 2 707,11 євро.

При цьому, позивач акцентує увагу на тому, що такі кошти на його рахунок були внесені третьою особою, проте, це не може вважатися порушенням, позаяк депозитний договір не містить прямої заборони на такі дії. Окрім того, дії банку, які полягали в прийнятті коштів від третьої особи, зарахуванні їх на депозитний рахунок позивача, нарахуванні відсотків, обслуговуванні такого вкладу та частковій його виплаті безумовно свідчать про те, що банк вважав такий договір вчиненим сторонами належним чином і прийняв його до виконання.

У подальшому, ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, здійснено заходи щодо його виведення ринку та в кінцевому результаті - ліквідації.

Відтак, позивач звернувся до банку для отримання належних йому коштів із залишку, що знаходилися на рахунку в ПАТ «Дельта Банк» внаслідок виконання договору №014-13511-200215.

Проте, листом від 23.09.2015 року №8821/3191 ПАТ «Дельта Банк» повідомило позивача про те, що договір банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року №014-13511-200215 та операції з внесення та перерахування коштів по рахунку, відкритому на його виконання, визнані Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» нікчемними за п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Унаслідок такого визнання договору нікчемним позивача не було включено до реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», вклади яких підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Однак, на переконання позивача, такі висновки й рішення є протиправними, оскільки договір банківського вкладу, укладений між ним та банком, не передбачає жодних пільг або переваг кредиторам, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання договору вкладу нікчемним на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач також акцентує на тому, що договір депозиту був вчинений сторонами в повній відповідності до вимог чинного законодавства України й не порушує його норм, у той же час, відмова банку виконати свої зобов'язання з повернення належних позивачеві коштів банківського вкладу є протиправною та не ґрунтується на приписах закону.

Відтак, позивач вважає оспорювану бездіяльність відповідача щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк», протиправною, позаяк, не було жодних підстав для визнання нікчемним договору банківського депозиту та відмови у вчиненні дій, спрямованих на повернення його коштів. А тому він, як вкладник банку, вправі правомірно розраховувати на відшкодування коштів за вкладом в гарантованому законом розмірі, для чого відповідач повинен вчинити певні дії.

У зв'язку з чим, позивач вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

На заперечення позовних вимог відповідачем було подано заперечення на адміністративний позов.

У таких запереченнях відповідач вказує, що з метою безпідставного отримання коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ряд осіб-кредиторів ПАТ «Дельта Банк», розмір вимог яких до банку перевищував гарантованих 200 000 грн., здійснили дії з дроблення своїх вкладів і переведення їх на рахунки інших осіб, щоби таким чином отримати сукупно відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в повному обсязі.

Саме такого характеру був і договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» №014-13511-200215, який уклав позивач, оскільки кошти вкладу за таким договором не вносилися позивачем на рахунок банку через касу або з іншого її рахунку, а були перераховані третьою особою з метою отримання переваг над іншими вкладниками банку.

На переконання відповідача, усі обставини в сукупності вказують на те, що позивач уклав депозитний договір виключно з метою порушення спільно з третьою особою публічного порядку відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, створивши в такий спосіб для такої третьої особи переваги над іншими вкладниками банку.

Відтак, такий правочин є нікчемним за п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому всі дії й рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Дельта Банк» були повністю правомірними.

У зв'язку з чим, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

На заперечення вимог позивача в даній справі третьою особою було подано заперечення на позовну заяву.

У таких запереченнях третя особа вказує на те, що договір банківського вкладу, укладений позивачем, є нікчемним за п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що й було виявлено в ході здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк».

Це обґрунтовується, зокрема, тим, що цей договір було укладено в час віднесення банку до проблемних, а потім до неплатоспроможних, хоча регулятором було заборонено банку здійснення операцій, які провадилися за таким договором. Метою ж укладення договору було виключно надання можливості третій особі отримати через позивача відшкодування наявних у банку коштів, сума яких перевищувала гарантовану, за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, створивши в такий спосіб для такої третьої особи переваги над іншими вкладниками банку.

Тож, на переконання третьої особи, договір банківського вкладу, який укладено позивачем, було обґрунтовано визнано нікчемним, у зв'язку з чим позивач не набув правомочностей вкладника, а тому, його було правомірно не включено до загального реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У зв'язку з чим, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, поясненнях та просила позов задовольнити повністю.

Відповідач та третя особа явку представників у судове засідання із невідомих суду причин не забезпечили.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» 20.02.2015 року було підписано договір №014-13511-200215 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро.

Відповідно до п.1.2 такого договору сума вкладу становить 5 000,00 євро. Пунктом 1.3 договору встановлено, що вклад залучається на строк з моменту його зарахування на рахунок та по 06.03.2015 року включно. Згідно з п.1.4 договору, процентна ставка на суму вкладу становить 4,5 відсотка в рік. Пунктом 1.6 договору передбачено, що банк на виконання цього договору відкриває вкладнику рахунок НОМЕР_3.

Пунктом 1.8 договору встановлено, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення цього договору.

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, від 20.02.2015 року №46234869 на депозитний рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_3 надійшли кошти в сумі 5 000,00 євро, шляхом переказу з рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_2.

Матеріалами справи засвідчується, що протягом 24.02.2015 року - 02.03.2015 року позивач отримував із свого рахунку в ПАТ «Дельта Банк» готівкові кошти в загальній сумі 2 295 євро. Відповідно до виписки банку від 09.04.2015 року, залишковий баланс по рахунку позивача склав 2 707,11 євро.

Як випливає з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.02.2015 року №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) 20.02.2015 року прийнято рішення №51 про запровадження в Банку тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» (надалі - Уповноважена особа Фонду).

Згідно з цим рішенням Фонду, з 03.03.2015 року в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк»; уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» призначено Кадирова Владислава Володимировича.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на 6 місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02.08.2015 року №147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та повноваження Уповноваженої особи Фонду до 02 жовтня 2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

02.10.2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від №181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Судом установлено, що зважаючи на віднесення ПАТ «Дельта Банк», в якому в позивача був наявний рахунок і кошти на ньому, позивач звертався до банку з вимогою здійснити виплату належних йому коштів за вкладом.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» було здійснено перевірку правочинів на предмет виявлення нікчемних за ст.38 Закону України «По систему гарантування вкладів фізичних осіб», що зокрема провадилося Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», призначеною наказом Уповноваженої особи Фонду №408 від 29.05.2015 року.

Згідно протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», призначеної наказом Уповноваженої особи Фонду №408 від 29.05.2015 року, від 15.09.2015 року Комісія дійшла висновку, що умови договорів банківських вкладів (перелік яких наведено в додатку №1 до цього протоколу), укладені між банком та фізичними особами після 16.01.2015 року включно, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами банку, надають кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами, а отже такі договори банківського вкладу є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як вбачається з витягу з реєстру договорів (додаток №1 до вищезазначеного протоколу), серед договорів, які Комісія вважає нікчемними, є й договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №014-13511-200215 від 20.02.2015 року, який був укладений позивачем.

Судом також встановлено, що 16.09.2015 року Уповноваженою особою Фонду було прийнято наказ №813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями», яким вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів, зазначених у додатках до наказу. Відповідно до змісту додатків до наказу №813, серед таких договорів є договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №014-13511-200215 від 20.02.2015 року, який був укладений позивачем.

Відтак, у подальшому тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» листом №8821/3191 від 23.09.2015 року повідомила позивача про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) №014-13511-200215 від 20.02.2015 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, згідно з п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». А також, позивача не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У зв'язку з чим, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, суд відзначає наступне.

Так, ч.1 ст.1062 Цивільного кодексу України визначено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Окрім того, відповідно до абз.1, 2 п.10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

У даному випадку, як уже зазначено судом вище, договором банківського вкладу від 20.02.2015 року №006-13525-200215 не було встановлено прямої заборони щодо отримання коштів на депозитний рахунок позивача з поточних рахунків інших фізичних осіб, відтак, таке зарахування не суперечить природі договору банківського вкладу та є допустимим.

Більш того, суд бере до уваги й акцентує на тому, що ПАТ «Дельта Банк» здійснив зарахування коштів із рахунка третьої особи на депозитний рахунок позивача, здійснював нарахування відсотків, обслуговування такого вкладу та провадив на користь позивача часткову виплата коштів вкладу, що свідчать про те, що банк вважав такий договір вчиненим сторонами належним чином, прийняв його до виконання та погодився зі способом внесення коштів на депозитний рахунок.

Відтак, суд приходить до висновку, що між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 виникли правовідносини щодо банківського вкладу, згідно умов від 20.02.2015 року №006-13525-200215, відповідно ОСОБА_2 став вкладником банку зі залишком вкладу на час розгляду справи в сумі 2 707,11 євро.

Зважаючи на відносини між сторонами та обставинами, які склалися в даному випадку, суд відзначає, що основним нормативно-правовим актом, що визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За визначенням ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Частиною першою ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч.1 ст.1 та ч.3 ст.12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1)визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2)визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3)визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4)приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5)затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6)приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7)встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частина 2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не відшкодовує кошти: 1)передані банку в довірче управління; 2)за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3)за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4)розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5)розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6)розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7)розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8)за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9)за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

Таким чином, після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантує повернення кожному вкладнику банку суми відшкодування коштів за вкладом, у тому за договором про банківського рахунку, у межах 200 000,00 грн., а відмовлено у відшкодуванні коштів за вкладом може бути лише за наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За правилами ч.ч.1-3 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч.5 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина 6 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 4 ст. 26 цього Закону.

Відповідно до п.п.3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 (далі по тексту - Положення), Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.п.4-6 ч.4 ст.26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у п.п.2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1)складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2)передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3)складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4)затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема, щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Як вбачається із письмових заперечень відповідача та третьої особи, ОСОБА_2 не було включено до переліку вкладників, у зв'язку із визнанням нікчемним договору банківського вкладу, на підставі норм п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки кошти на вкладний рахунок позивача надійшли внаслідок так званого «дроблення» вкладу іншого клієнта банку, шляхом безготівкового перерахування, що є порушенням вимог договору банківського вкладу та п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» в частині заборони проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок Фонду.

У зв'язку з чим суд відзначає, що ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1)банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2)банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3)банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4)банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5)банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6)банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7)банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8)банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Проте, на переконання суду, відповідачем не доведено, що умови укладеного позивачем договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №014-13511-200215 від 20.02.2015 року підпадають під визначення п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, умови цього договору передбачають внесення вкладу (при цьому, без прямої заборони щодо внесення коштів із рахунків інших фізичних осіб) на депозитний рахунок позивача, виплату позивачеві нарахованих відсотків і повернення внесеної суми вкладу, що не може вважатися наданням переваг позивачеві поряд із іншими вкладниками чи кредиторами банку, позаяк є відповідною послугою щодо банківського вкладу, яка надається клієнтам банку.

Також і переказ коштів із рахунків інших фізичних осіб для поповнення вкладу за договором №014-13511-200215 сам по собі не може свідчити про надання переваг чи то позивачеві, чи то іншим особам по відношенню до інших кредиторів банку. Зокрема, стверджуючи про надання переваг ОСОБА_4, який переказав кошти на депозитний рахунок ОСОБА_2, відповідач вказує на нібито надання йому можливості таким чином отримати відшкодування за рахунок коштів Фонду в сумі більше 200 000 грн., проте, ця операція не має такого наслідку, позаяк сума відшкодування ОСОБА_4 внаслідок неї не змінюється, а зобов'язання з відшкодування в межах гарантованої суми виникає перед іншою особою - перед позивачем.

А також і в позивача, внаслідок укладення договору банківського вкладу, не виникає яких-будь переваг у порівнянні з іншими кредиторами банку, при здійсненні виплат гарантованої суми за рахунок коштів Фонду, позаяк порядок і суми відшкодування для позивача є тими ж, що й для інших кредиторів (не більше 200 000 грн.).

Таким чином, суд приходить до переконання, що договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №014-13511-200215 від 20.02.2015 року, не містить умов, які передбачають платіж чи передачу іншого майна, з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, а тому не може вважатися нікчемним із цих підстав.

Також суд критично оцінює доводи Уповноваженої особи Фонду про нікчемність договору банківського вкладу, у зв'язку із тим, що кошти на ім'я позивача надійшли внаслідок «дроблення» іншого вкладу, оскільки зазначене саме по собі не свідчить про нікчемність укладеного правочину.

Окрім того, суд відзначає, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме, що вкладом повинні бути лише кошти, внесені безпосередньо вкладником та в ст.2 Закону передбачено, що кошти, які надійшли для вкладника, вважаються вкладом.

Посилання представника відповідача 1 на п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджені Рішенням Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» (протокол №14 від 20 березня 2013 року) зі змінами та доповненнями, затвердженими Рішенням Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» (протокол №1 від 14 січня 2015 року), також не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п.5.11 Правил, зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від Законного представника за вкладами на ім'я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку).

Згідно п.1.105 Правил, Продукт Банку - окрема банківська послуга або комплекс послуг, що надається Клієнтам Банком та яка має певний ряд характеристик (тарифів та умов).

Як же було зазначено вище, договором №014-13511-200215 не встановлено прямої заборони на зарахування коштів на рахунок позивача від третіх осіб, а подальші дії банку засвідчили його згоду на такий порядок зарахування коштів, оскільки така операція ним була здійснена, ним проводилося обслуговування депозиту та було частково виплачено позивачеві частину такого вкладу.

Також критично суд оцінює доводи третьої особи про неправомірність операції за договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №014-13511-200215 від 20.02.2015 року, в зв'язку з обмеженнями на переказ коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої фізичної особи, які були запроваджені постановою Правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних. Суд відзначає, що норми даної постанови скеровані до відповідної банківської установи та покликані регламентувати певні аспекти її діяльності. А тому, виконавши операцію з переказу коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої фізичної особи та порушивши таким чином норми згаданої постанови Національного банку України, відповідальність повинен нести саме об'єкт регулювання - відповідна банківська установа, а не фізичні особи, які переказували чи отримували кошти, й перекладення відповідальності та ризиків унаслідок цього на таких фізичних осіб - споживачів банківських послуг є безпідставним.

Усе вказане вище в сукупності спростовує висновок Уповноваженої особи Фонду про наявність підстав для визнання договору банківського вкладу №014-13511-200215 нікчемним за п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», адже відповідачем не було наведено та не було надано чи здобуто в судовому засіданні доказів на обґрунтування такого висновку, а також відповідачем не було наведено та не було надано чи здобуто в судовому засіданні доказів на обґрунтування наявності інших підстав, вичерпний перелік яких виписано в ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і які тягнуть за собою безумовне визнання правочину нікчемним.

Суд додатково відзначає, що ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина 3 цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених ст.228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №014-13511-200215 від 20.02.2015 року, а також не здобуто й доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Крім того, в силу положень ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Суд зауважує, що відповідного судового рішення про визнання недійсним зазначеного договору банківського вкладу, матеріали справи не містять, а про існування таких судових рішень ні суду, ні сторонам не відомо.

Отже, відповідачами не доведено наявність правових підстав для віднесення договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №014-13511-200215 від 20.02.2015 року до числа нікчемних, та, відповідно, для не включення ОСОБА_2 до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» відповідно до такого договору банківського вкладу, а тому очевидним є те, що права й інтереси позивача є порушеними внаслідок протиправної бездіяльності відповідача та підлягають захисту судом.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №014-13511-200215 від 20.02.2015 року не ґрунтувалося на нормах чинного законодавства України, а ОСОБА_2 як особа, що має право на відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладом у розмірі гарантованої суми за вкладом за таким договором банківського вкладу, повинна була бути включена до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, не включивши позивача до відповідного реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, відповідач допустив бездіяльності, яка підлягає визнанню протиправною.

Окрім цього, зважаючи на заявлену вимогу суд вважає, що для відновлення порушених прав та інтересів позивача відповідача слід зобов'язати вчинити дії, які передбачені чинним законодавством України та покликані гарантувати права вкладників у частині отримання компенсації за внесені до банківських установ кошти.

У зв'язку з чим, позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 24, 69-72, 86, 87, 94, 128, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича стосовно не включення ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу №014-13511-200215 від 20.02.2015 року.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу №014-13511-200215 від 20.02.2015 року.

Присудити на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24 червня 2016 року.