Справа № 804/405/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2016 р. Справа № 804/405/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
при секретаріПрихно К.С.
позивача представників відповідача ОСОБА_3 Лободи Н.М., Трубіцина Д.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
18.01.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, в якому просить суд, з урахування уточненого адміністративного позову від 29.03.2016 року:
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області №2751к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та органів прокуратури Дніпропетровської області;
- поновити ОСОБА_3 на роботі в органах прокуратури Дніпропетровської області;
- поновити ОСОБА_3 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення та яка існує на даний момент;
- стягнути на користь ОСОБА_3 з прокуратури Дніпропетровської області середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахування уточненого адміністративного позову від 29.03.2016 року, ОСОБА_3 зазначив, що перебував у трудових відносинах з прокуратурою Дніпропетровської області з 06.07.1998 року по 14.12.2015 року, коли оспорюваним наказом №2751к від 14.12.2015 року його було протиправно звільнено із займаної посади у зв'язку із реорганізацією органу прокуратури. Втім, вважає цей наказ протиправним, адже на підставі норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у нього є переважне право на залишення на роботі, він має необхідний рівень кваліфікації та продуктивності праці. Крім того, на думку позивача, прокуратурою не зроблено порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які залишились на роботі і тих, які підлягають звільненню. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації. Натомість відповідач в порушення ч.3 ст.49-2 КЗпП України не запропонував йому іншу роботу в прокуратурі Дніпропетровської області. У той же час існували вакантні посади та проводився добір працівників для їх заняття. Тому, ОСОБА_3 вважає, що існувала можливість для його працевлаштування на нову посаду, яку роботодавець не реалізував. Також позивач припустив, що якби його ознайомили із новими умовами праці та він не погодився би із ними, то трудовий договір з ним мав би бути припинений на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України, а не ст.40 КЗпП України. При отриманні 25.09.2015 року попередження про звільнення, ОСОБА_3 попереджався про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку із ліквідацією органу прокуратури, а звільнений був згідно оскаржуваного наказу у зв'язку із його реорганізацією. За поясненнями позивача поняття ліквідація та реорганізація органу не є тотожними. На підтвердження своєї правової позиції позивач посилається на судову практику щодо розгляду аналогічних спорів. У зв'язку із протиправністю винесеного наказу заявляє і про своє право на поновлення його на роботі, рівнозначній посаді та про отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснив обставини справи таким чином як про це зазначено вище.
Представники відповідача заперечували проти задоволення цього позову. В обґрунтування своєї позиції вони зазначили, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача є правомірним та був винесеним із дотриманням положень чинного українського законодавства. Також зазначили про те, що доводи ОСОБА_3 про порушення його переважного права на залишення на роботі, неврахування рівня кваліфікації та порушення вимог ч.2 ст.40 КЗпП України щодо наявної можливості переведення керівника прокуратури Дніпропетровської області є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи. Адже переважне право на залишення на роботі не тотожне праву на працевлаштування на нові посади, а також позивач не увійшов до рейтингового списку із необхідною кількістю балів, які б дозволили йому зайняти посаду прокурора в штатному розкладі Криворізької місцевої прокуратури №3. Тому, ОСОБА_3 залишився поза штатом та був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України та п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».
Також під час судового засідання свої пояснення надав свідок ОСОБА_6, за твердженнями якого позивач був його керівником до 21.12.2015 року. З 14.12.2015 року по 21.12.2015 року він був на роботі. 16.12.2015 року та 17.12.2015 року були зібрані працівники прокуратур Центрально-Міського та Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та оголошено список тих, хто прийнятий до новоутвореної прокуратури, в тому числі і на займану позивачем посаду. Крім того, він зазначив, що Кондратов В.Г. є новим керівником утвореної прокуратури, який стверджував, що потрібно ходити на роботу. 18.12.2015 року почали надходити накази на звільнення працівників, а 21.12.2015 року вирішили їхати до м. Дніпропетровська для отримання трудових книжок. Так, 21.12.2015 рок їм видали трудові книжки. При цьому по 18.12.2015 року позивач призначав прокурорів, мав ключ до реєстру досудових розслідувань та ходив на роботу.
Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні цього адміністративного позову з огляду на наступне.
Як зазначив позивач, і це підтверджується матеріалами справи, він працював у прокуратурі Дніпропетровської області з 06.07.1998 року, а наказом прокурора Дніпропетровської області від 03.06.2015 року №1219к його було призначено на посаду заступника прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Впродовж 17 років роботи в прокуратурі Дніпропетровської області дисциплінарних стягнень він не мав, виконував свої функціональні обов'язки добросовісно та якісно. Неодноразово заохочувався наказами прокурора Дніпропетровської області та наказами Генерального прокурора України за сумлінне ставлення до виконання службових обов'язків, за ініціативу та оперативність у роботі йому було присвоєно в порядку заохочення класний чин радника юстиції, а у 2012 році був нагороджений органами влади та місцевого самоврядування нагрудним знаком «За заслуги перед містом ІІІ ступеня».
Водночас на підставі наказу прокуратури Дніпропетровської області від 14.12.2015 року №2751к ОСОБА_3 було звільнено з посади заступника прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та з органів прокуратури з 14.12.2015 року у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».
Своє звільнення та вищевказаний наказ ОСОБА_3 вважає незаконними, безпідставними, з огляду на що оскаржує цей наказ в судовому порядку з метою поновлення його порушених прав, свобод та інтересів, відшкодування завданої шкоди, з приводу чого суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини між сторонами склались у зв'язку із набранням чинності новим Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року за №1697-VII (далі - ЗУ «Про прокуратуру») - 15.07.2015 року. Після цього розпочався процес системного реформування органів прокуратури України, у тому числі запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів місцевої прокуратури, основою якого є якісне оновлення керівного та кадрового складу.
За змістом ст.222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.
Відповідно до положень пп. «в» п.5-1 розд. XІІІ «Перехідні положення» ЗУ «Про прокуратуру» прокурорами місцевих прокуратур призначаються особи, які на день набрання чинності Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.
Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистими якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур (Порядок проведення тестування для зайняття посад прокурора місцевої прокуратури, затверджений наказом Генерального прокурора України №98 від 20.07.2015 року, далі - Порядок).
На виконання пп.6 п.5-1 розділу XIII «Перехідні положення» ЗУ «Про прокуратуру» кількість прокурорів та інших працівників органів прокуратури визначається, а структура Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, Національної академії прокуратури України затверджується без погодження з Радою прокурорів України.
Згідно з наказом Генерального прокурора України №76ш від 23.09.2015 року на виконання вимог ст.ст.7, 12 та п.1 Прикінцевих положень ЗУ «Про прокуратуру» на підставі ст.ст. 9, 14 та пп. 6 п.5-1 Перехідних положень вказаного Закону, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур, припинена діяльність шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратурах.
У відповідності до положень ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаних вимог, наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 року №76ш, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, у штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області виключено ряд міських, районних, міжрайонних прокуратур та встановлено тринадцять місцевих прокуратур, у тому числі Криворізьку місцеву прокуратуру №3, під територіальну юрисдикцію якої підпадали Саксаганський та Центрально-Міський райони м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Отже, згідно оскаржуваного наказу прокуратури Дніпропетровської області від 14.12.2015 року №2751к та наказу Генерального прокурора України від 23.09.2015 року №76ш була проведена саме реорганізація в тому числі і прокуратури Центрально-Міського району Дніпропетровської області шляхом приєднання до новоутвореної Криворізької місцевої прокуратури №3, під територіальну юрисдикцію якої підпали Саксаганський та Центрально-Міський райони м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. А це свідчить про зміни в організації праці органів прокуратури Дніпропетровської області внаслідок реорганізації.
З огляду на це посилання ОСОБА_3 на те, що його звільнення було пов'язане з ліквідацією органу прокуратури, а не його реорганізацією, є хибними та не відповідають дійсності.
За поясненнями відповідача наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 року №76ш також було затверджено і штатні розписи новоутворених місцевих прокуратур, зокрема і Криворізької місцевої прокуратури №3. З урахуванням цього всім працівникам міських, міжрайонних, районних прокуратур області вручено попередження про звільнення.
25.09.2015 року ОСОБА_3 також було вручене попередження про майбутнє звільнення у разі не проходження або не успішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року.
Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.51 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Згідно зі ст.28 ЗУ «Про прокуратуру» добір кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим ч.1 та ч.5 ст.27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог Закону.
Згідно Порядку саме тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистими якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур.
Пунктами 3.16, 3.18, 8.1 - 8.7 Порядку визначено, що на підставі відомостей про результати тестування, робоча група регіонального центру формує рейтинговий список, форма якого наведена у додатку 2 Порядку, по кожній місцевій прокуратурі окремо.
Рейтинговий список кандидатів оприлюднюється на офіційному веб-сайті відповідної регіональної прокуратури після закінчення тестування.
Рішення щодо результатів тестування може бути оскаржене до робочої групи, а рішення робочої групи може бути оскаржене до суду.

При цьому за твердженнями відповідача при проведенні тестування були відсутні будь-які переваги чи обмеження.

Розділом XIII Порядку визначено порядок формування рейтингу та призначення кандидата на посаду прокурора місцевої прокуратури.

Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурора конкретної місцевої прокуратури та заяви працівника прокуратури, який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількості штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Так, відповідно до вимог п.9.1 Порядку рейтинговий список формується робочою групою окремо для кожної місцевої прокуратури за загальним для двох тестів підсумковим балом - від більшого до меншого.

На посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами лише успішного проходження ними тестування (п.1.2 Порядку).

За результатами тестування рейтинговий бал, який дозволив би претендувати на подальшу роботу у Криворізькій прокуратурі №3 склав 96,7 бала (33 позиція у рейтинговому списку). На підтвердження цих відомостей представник відповідача надав суду відповідні копії рейтингового списку. Натомість позивач зайняв 36 позицію із 90,7 балами. А такими, що успішно пройшли тестування та включені до списку працюючих у Криворізькій місцевій прокуратурі №3 є 33 особи із граничним балом - 96,7.

Тобто, основоположною підставою визначення рейтингу є набрана кількість балів, а будь-які переваги чи обмеження у проходженні тестування певним категоріям працівників органів прокуратури України ані ЗУ «Про прокуратуру», ані Порядком проведення тестування для зайняття посад прокурора місцевої прокуратури, чи іншими законодавчими актами не передбачені.

Як вже зазначалось вище, при проведенні тестування всі кандидати знаходяться в рівних умовах і правах, без надання будь-яких переваг. Обмеження у конкурсі передбачено лише для певної категорії осіб (п.1.6 Порядку).

Отже, твердження позивача про те, що він має переваги для залишення на посаді при рівних умовах кваліфікації та продуктивності праці у даному випадку до уваги не приймаються.

Втім, обґрунтованими є твердження відповідача про те, що переважне право на залишення на роботі, на якому наполягає позивач, не тотожне переважному праву на працевлаштування на нові посади. А тому доводи ОСОБА_3 про неврахування переважного права на призначення його на новостворені посади у Криворізькій прокуратурі №3 не мають під собою жодних правових підстав.

Таким чином, позивач не увійшов до рейтингового списку з необхідною кількістю набраних балів, які дозволяли б йому зайняти посаду прокурора в штатному розкладі новоутвореної Криворізької місцевої прокуратури №3. З огляду на що, останній залишився поза штатом та був звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та п.9 ч.1 ст.51 ЗУ «Про прокуратуру» згідно оспорюваного наказу.

Отже, у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Дніпропетровської області №2751к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та органів прокуратури Дніпропетровської області необхідно відмовити.

Позовна вимога про поновлення ОСОБА_3 на роботі в органах прокуратури Дніпропетровської області та поновлення його на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення та яка існує на даний момент, також не підлягає задоволенню.

Адже, як було встановлено вище, до звільнення позивач працював на посаді заступника прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а Криворізька місцева прокуратура №3 є новоствореною після реорганізації зокрема Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тому поновлення його на попередній посаді фактично є неможливим. Конкурс на заміщення вакантних посад, в тому числі і рівнозначної, за рейтинговим списком він не пройшов. Крім того, в матеріалах справи містяться копії списків, за якими вбачається призначення на посади у місцеві прокуратури Дніпропетровської області у період з 01.12.2015 року по 01.02.2016 року, в тому числі і до Криворізької місцевої прокуратури №3. Також суд приймає до уваги твердження свідка ОСОБА_6, про які зазначалось вище.

Дана правова позиція повністю узгоджується зі змістом п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду трудових спорів», відповідно до якої працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

З огляду на вказані вище вимоги ЗУ «Про прокуратуру» та Порядку, доводи позивача щодо порушення його переважного права на залишення на роботі, неврахування рівня кваліфікації та порушення вимог ч.2 ст.40 КЗпП України (наявної можливості у керівника прокуратури Дніпропетровської області перевести на іншу роботу) є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи.

У відповідності до положень ч.1, ч.2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимушеним прогулом визначається час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати на попередній посаді за місцем роботи. Вище судом була встановлена правомірність винесеного наказу прокурора Дніпропетровської області №2751к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та органів прокуратури Дніпропетровської області, тому незаконного звільнення позивача не відбулось і вини органу прокуратури щодо цього під час судового розгляду справи також встановлено не було.

Згідно ч.1 ст.69, ч.1 ст.71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд згідно ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи, що твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а відповідач довів обґрунтованість та правомірність своєї позиції належним чином, надав необхідні докази, суд вважає за необхідне у задоволенні цього адміністративного позову відмовити повністю.

Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд зазначає, що у відповідності до положень ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі від сплати судового збору звільняються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складений 27 травня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 27 травня 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник