Справа № 826/1106/16
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23 червня 2016 року 15 год. 50 хв. № 826/1106/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" до Одеської обласної державної адміністрації, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Продукт Лтд", про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд), з урахуванням усунення виявлених недоліків, надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" (далі - позивач, ТОВ "Олсідз Блек Сі") до Одеської обласної державної адміністрації (далі - відповідач, Одеська ОДА) про:

- визнання протиправною бездіяльності Одеської ОДА щодо порушення процедури розгляду клопотання ТОВ "Олсідз Блек Сі" від 20 липня 2015 року №06/469 про прийняття відповідного розпорядження на надання дозволу ТОВ "Олсідз Блек Сі" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду на 49 років, орієнтовною площею 9,8572 га, із земель водного фонду, які не надані у власність або користування, для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Визирської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населених пунктів) зі зміною цільового призначення із земель водного фонду на землі транспорту (далі - клопотання);

- зобов'язання Одеської ОДА розглянути клопотання ТОВ "Олсідз Блек Сі" у порядку, передбаченому чинним законодавством України;

- скасування розпорядження виконуючого обов'язки голови Одеської ОДА від 13 листопада 2015 року №773/А-2015 "Про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю "Енерго Продукт ЛТД" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту)" (зі змінами, внесеними розпорядженням від 01 грудня 2015 року №818/А-2015) (далі - оскаржуване розпорядження №773/А-2015).

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки діяння відповідача суперечать нормам законодавства, у результаті чого порушують права позивача. За переконанням позивача, відповідачем порушено процедуру розгляду клопотання позивача, внаслідок чого його позбавлено права отримати земельну ділянку у користування.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У подальшому, до суду через канцелярію від представника позивача надійшла письмова заява про зміну позовних вимог, а саме, окрім первісних позовних вимог, також про скасування розпорядження виконуючого обов'язки голови Одеської ОДА від 16 січня 2016 року №21/А-2016 "Про надання земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Енерго Продукт Лтд" в оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту)" (далі - оскаржуване розпорядження №21/А-2016). Вказану заяву судом прийнято до розгляду та вирішення при прийнятті у справі судового рішення по суті, про що постановлено відповідну ухвалу. Крім того, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Продукт Лтд" (далі - ТОВ "Енерго Продукт Лтд", третя особа).

Відповідними ухвалами суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову та у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи з одного суду до іншого.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача не визнав позов та разом із представниками третьої особи просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

У відповідне судове засідання представник третьої особи не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона третьої особи повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, а також відсутність заперечень з боку представників сторін, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним розпорядженням №773/А-2015 надано дозвіл третій особі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 49 років, орієнтовною площею 4,46 га, із земель водного фонду для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту).

На підставі оскаржуваного розпорядження №773/А-2015, третьою особою замовлено та для неї виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки пройшов обов'язкову державну експертизу, як того вимагає чинне законодавство.

В подальшому, оскаржуваним розпорядженням №21/А-2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки третій особі в довгострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Новобілярської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту). Крім того, надано третій особі в оренду на 49 років вищезазначену земельну ділянку.

17 лютого 2016 року між відповідачем, як орендодавцем, та третьою особою, як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець, на підставі оскаржуваного розпорядження №21/А-2016, надає, а орендар приймає у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, загальною площею 4,46 га, яка розміщена за адресою: Одеська обл., Комінтернівський район, територія Новобілярської селищної ради (за межами населеного пункту). Земельна ділянка надається в оренду для обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту.

19 лютого 2016 року відповідний запис внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", місцева державна адміністрація: розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 3, ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій", цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою.

Тобто, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та у документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року №6-32цс15.

Згідно з ч. 6 ст. 123, ч. 4 ст. 59 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" ч. 2 ст. 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Акти місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що основними доводами, зазначеними позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, є протиправне ненадання відповідачем позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, обумовлене порушенням порядку розгляду клопотань, а саме порядку черговості їх розгляду.

Разом з тим, вказані доводи, за переконанням суду, є безпідставними з огляду на наступне.

Як вже зазначено вище, ст. 123 ЗК України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У матеріалах справи містяться докази звернення позивача до відповідача із клопотанням від 20 липня 2015 року №06/469 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду на 49 років, орієнтовною площею 9,8572 га із земель водного фонду, які не надані у власність або користування, для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на території Визирської селищної ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населених пунктів) зі зміною цільового призначення із земель водного фонду на землі транспорту.

До вказаного клопотання позивачем додано докази на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтовано.

В подальшому, до відповідача із клопотанням від 11 вересня 2015 року №11/09 звернулася третя особа. Третя особа просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду на 49 років, загальною площею 9,8572 га для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, що розташована за межами населених пунктів в межах території Визирської сільської ради та Новобілярської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тобто, як вбачається з аналізу викладених норм, на законодавчому рівні встановлено право особи, яка звернулася до уповноваженого органу з клопотанням та не отримала дозволу на розроблення документації із землеустрою або вмотивованої відмови у його наданні, замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомити уповноважений орган.

Поряд з цим, як з'ясовано судом та не спростовано позивачем, вказаних дій ним не вчинено.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не скористався наданим йому правом щодо розроблення документації із землеустрою.

Стосовно зміни цільового призначення земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 20, ч.ч. 1, 4 ст. 59 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Оскаржуване розпорядження №773/А-2015, як з'ясовано судом, оформлено з урахуванням норм законодавства.

На підставі вказаного оскаржуваного розпорядження, третьою особою замовлено та для неї виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки передбачено відведення земельної ділянки із земель водного фонду для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту, що, у свою чергу і є зміною цільового призначення земельної ділянки.

При цьому, у Пояснювальній записці до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено, що вказаним проектом передбачено віднесення земельної ділянки до категорії земель "землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення".

Проектом землеустрою передбачено після його затвердження, згідно зі ст. 19 ЗК України, віднесення земельної ділянки до категорії земель "землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення".

Проект землеустрою затверджено та, як наслідок, земельну ділянку передано третій особі.

Як пояснив у ході судового розгляду справи представник відповідача, чинне законодавство не містить норм, які б вказували на необхідність при відведенні земельних ділянок зазначати у рішеннях уповноважених органів словосполучення "зі зміною цільового призначення", оскільки зміна цільового призначення вбачається зі змісту розпоряджень. В оскаржуваному розпорядженні №773/А-2015 зазначено існуючу категорію станом на дату оформлення такого розпорядження.

В оскаржуваному розпорядженні №21/А-2016 зазначено цільове призначення земельної ділянки.

Тобто, мала місце зміна цільового призначення земельної ділянки.

Суд зазначає, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки пройшов обов'язкову державну експертизу, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Можливість використання земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту передбачена ст. 134 ЗК України. Для вказаних цілей земельна ділянка використовується як землі транспорту.

Таким чином, проаналізувавши викладені норми та обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувані розпорядження оформлені правомірно, із дотриманням принципу раціонального використання земель і можливістю потенційного орендаря ефективно та безперешкодно користуватися земельною ділянкою та здійснювати будівництво.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що правомірність оформлення оскаржуваних розпоряджень вже була предметом судового розгляду.

Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі №815/13/16 відмовлено у задоволенні позову державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Одеської ОДА, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Промкомсклад", ТОВ "Олсідз Блек Сі", ТОВ "Енерго Продукт Лтд", про скасування розпоряджень №773/А-2015 та №21/А-2016.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі №815/13/16, прийнятою у відкритому судовому засіданні, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задоволено, а саме скасовано розпорядження №773/А-2015 та №21/А-2016.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, зважаючи на викладені норми, рішення суду апеляційної інстанції у справі №815/13/16 набрало законної сили 01 червня 2016 року, а тому обставини, встановлені таким рішенням, не повинні доказуватися при розгляді судами інших справ.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відмітити, що у листі Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2012 року №2379/12/13-12 зазначено, що передбачене ч. 1 ст. 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч. 1 ст. 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами ст. 86 КАС України.

При цьому, суди також повинні враховувати вимоги ч.ч. 4 та 5 ст. 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14, у свою чергу зазначено, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність прийняття до уваги доводів сторін, яким не було надано правової оцінки у ході розгляду та вирішення справи №815/13/16.

Суд наголошує, що позов, у результаті задоволення якого скасовано розпорядження №773/А-2015 та №21/А-2016, обґрунтовано зовсім іншими обставинами, ніж позов у даній справі. Тобто, у справах різні предмети позову, а тому суттєвим є дослідження кожної обставини, якою обґрунтовано правові позиції осіб, які беруть участь у справі, а також кожного доказу, наданого суду на підтвердження такої обставини.

Як вбачається зі змісту постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі №815/13/16, при прийнятті рішення судом апеляційної інстанції не надано оцінки взаємовідносинам, які виникли між ТОВ "Олсідз Блек Сі" та Одеською ОДА, які є позивачем та відповідачем, відповідно, у даній справі.

Отже, проаналізувавши викладені норми та обставини, суд зазначає, що розпорядження №773/А-2015 та №21/А-2016 у судовому порядку скасовано тільки на підставі з'ясованих обставин, які стосуються державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України", а тому, за переконанням суду, такі обставини не можуть прийматися, у даному випадку судом як беззаперечні, оскільки у цій справі особи беруть участь в іншому процесуальному статусі, зокрема, позивача, та обґрунтовують свої вимоги та правові позиції відмінними від з'ясованих обставинами.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі" до Одеської обласної державної адміністрації, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Продукт Лтд", про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та скасування рішень є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю "Олсідз Блек Сі".

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин