Справа № 805/4806/15-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кошкош О.О.
Суддя-доповідач - Блохін А.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року справа №805/4806/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі № 805/4806/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» звернувся до суду з адміністративний позовом до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.05.2015 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за наслідками документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП ФКФ «Тотус» відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач не погоджується з вказаними рішеннями та вказує, що за угодою, укладеною позивачем із зазначеним контрагентом, позивач придбавав товари для здійснення своєї господарської діяльності. Поставка товару позивачу підтверджена первинними документами: видатковими накладними, податковими накладними. Просив скасувати податкові повідомлення-рішення Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 08.05.2015 року №, №.

16 грудня 2015 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду замінено первинного відповідача на Артемівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі № 805/4806/15-а позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення - рішення Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міноходів у Донецькій області № від 18.05.2015 року. Скасовано податкове повідомлення - рішення Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міноходів у Донецькій області № від 18.05.2015 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та відмовити в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, про відсутність реального вчинення господарських операцій з отримання ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» товару від постачальника ПП «ВКФ «Тотус» та їх подальше використання в господарській діяльності.

Крім того, апелянт зазначив, що судом в порушення ст. 86 ПКУ дослідження у справі проведено не в повному обсязі, в результаті чого суд прийшов до хибного висновку, що сума податку на додану вартість по операціям з отримання ТОВ "УКРПРОДУКТ послуг від ТОВ «ДІАС-АГРО» за листопад 2014 на загальну суму ПДВ 66 666,67 грн. не підлягає виключенню зі складу податкового кредиту.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження. Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги і дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (, 84551, Донецька область, м.Артемівськ, м.Часів Яр, вул.Комсомольська, б.1) зареєстровано в якості юридичної особи 16.03.1994 року; перебуває на обліку, як платник податків на додану вартість в Артемівській ОДПІ, діє на підставі Статута.

Артемівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з питань дотримання підприємством вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ПП ВКФ "Тотус" за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року, 01.11.2013 по 30.11.2013 року та при формуванні витрат в складі декларації з податку на прибуток за 2013 року, по взаємовідносинам з ПП ВКФ "Тотус" за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року, 01.11.2013 року по 30.11.2013 року, про що 28 квітня 2015 року складено акт №119/22/00191773.

В Акті ДПІ, посилаючись на п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України зазначила, що позивачем завищено суму податку на додану вартість до сплати на загальну суму 231391 грн., в результаті завищення податкового кредиту у тому числі за липень 2013 року у сумі 103962 грн., за листопад 2013 року у сумі 127429 грн.; посилаючись на п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.149.1 ст.149, п.152.1 ст.152 Податкового кодексу України зазначила, що позиваче завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності за 2013 рік на загальну суму 1156956, а саме за ІІІ квартал 2013 року у сумі 519811 грн., за IV квартал 2013 року - 637145 грн.

З акту перевірки вбачається, що висновки контролюючого органу ґрунтуються на податковій інформації, наведеній в акті ДПІ у Калінінському районі м.Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 21.11.2013 року №728/05-63-22-03/31551782, згідно якого перевіркою не підтверджено постачання дизельного палива за ланцюгом ТОВ «Донремсервіс» - ТОВ «Мікстранс» - ПП «ВКФ «Тотус» - ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».

05 травня 2015 року позивачем до Артемівської ОДПІ подано заперечення №2-20-050 щодо результатів перевірки.

07 травня 2015 року листом №7450/10/05-02-22-02 Артемівська ОДПІ повідомила про залишення без змін висновків акту перевірки.

08 травня 2015 року Артемівською ОДПІ Міндоходів у Донецькій області винесені податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 347086,50 грн., в т.ч. за основним платежем 231391,00 грн., за штрафними санкціями - 115695,50 грн.;

№, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 986075 грн.

18 травня 2015 року позивачем до Головного управління ДФС у Донецькій області подана скарга №2-20-054 про перегляд податкових повідомлень-рішень.

24 липня 2015 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято рішення №6494/10/05-99-03-12-1, яким скаргу залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

04 серпня 2015 року позивачем до Державної фіскальної служби України подана скарга №2-20-072 про перегляд податкових повідомлень-рішень.

02 жовтня 2015 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення №20911/6/99-99-1001-04-25, яким скаргу залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 2013 року між постачальником Приватним підприємством виробничо-комерційна фірма «ТОТУС» () та покупцем Публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» укладено договір поставки №04/06/13-1П/С4-269/13 предметом якого, є постачання товару.

На підтвердження виконання умов договору при постачання дизельного палива ПП ВКФ «ТОТУС», позивачем надано:

приходні ордера (№62 від 02.07.2013 року, №63 від 09.07.2013 року, №67 від 12.07.2013 року, №69 від 19.07.2013 року, №73 від 24.07.2013 року, №74 від 30.07.2013 року, №123 від 07.11.2013 року, №126 від 13.11.2013 року, №124 від 21.11.2013 року);

видаткові накладні (№508 від 03.07.2013 року, №508 від 02.07.2013 року, №514 від 09.07.2013 року, №524 від 12.07.2013 року, №566 від 19.07.2013 року, №591 від 24.07.2013 року, №622 від 29.07.2013 року, №1470 від 07.11.2013 року, №1470 від 07.11.2013 року, №1516 від 12.11.2013 року, №1562 від 21.11.2013 року, №1562 від 21.11.2013 року);

рахунки на оплату (№516 від 02.07.2013 року, №516 від 02.07.2013 року, №526 від 09.07.2013 року, №534 від 11.07.2013 року, №575 від 19.07.2013 року, №596 від 23.07.2013 року, №596 від 23.07.2013 року, №635 від 29.07.2013 року, №1365 від 07.11.2013 року, №1399 від 12.11.2013 року, №1461 від 20.11.2013 року);

товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) (№12/07-ДН1 від 12.07.2015 року, №19/07-ДН1Ч від 19.07.2013 року, №24/07-ДН1Ч від 24.07.2013 року, №30/07-ДН1Ч від 30.07.2013 року, №07/11-ДН-1 від 07.11.2013 року, №13/11-ДН-1 від 13.11.2013 року, №21/11-ДН 2 від 21.11.2013 року);

актами приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей (б/н від 08.07.2013 року, б/н від 11.07.2013 року, б/н від 16.07.2013 року, б/н від 26.07.2013 року, б/н від 31.07.2013 року, б/н від 31.07.2013 року, б/н від 11.11.2013 року, б/н від 13.11.2013 року, б/н від 26.11.2013 року).

На підтвердження якості продукції позивачем надані: паспорти продукції на дизельне пальне, сертифікати відповідності на дизельне пальне, протоколи випробувань палива дизельного.

Продавцем ПП ВКФ «ТОТУС» позивачу надані податкові накладні, а саме: №5 від 03.07.2013 року на суму 354464,00 грн., в т.ч. ПДВ 59077,33 грн.; №10 від 09.07.2013 року на суму 369552,00 грн., в т.ч. ПДВ 61592,00 грн.; №31 від 12.07.2013 року на суму 367761,30 грн., в т.ч. ПДВ 61293,55 грн.; №59 від 19.07.2013 року на суму 250206,25 грн., в т.ч. ПДВ 41701,04 грн.; №102 від 24.07.2013 року на суму 373032,75 грн., в т.ч. ПДВ 62172,13 грн.; №134 від 29.07.2013 року на суму 250740,28 грн., в т.ч. ПДВ 41790,05 грн.; №40 від 07.11.2013 року на суму 381834,45 грн., в т.ч. ПДВ 63639,08 грн.; №80 від 12.11.2013 року на суму 382739,70 грн., в т.ч. ПДВ 63789,95 грн.; №125 від 21.11.2013 року на суму 384550,20 грн., в т.ч. ПДВ 64091,70 грн.

Господарські операції з вищевказаним контрагентом відображені позивачем у податковому обліку шляхом віднесення сум податку на додану вартість по податковим накладним до складу податкового кредиту та визначення валових витрат за перевіряємий період.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 зазначеного Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

При цьому, судом встановлено наявність усіх необхідних первинних бухгалтерських документів на оплату, які, в свою чергу, не були визнані недійсними в установленому законодавством порядку.

Згідно з п. 140.5 ст. 140 ПК України установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 зазначеного Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно положень п. п. 201.1, 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну; право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, виданих особами, які зареєстровані платниками податку на додану вартість, фактична сплата грошових коштів контрагентам, в сумі визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит, що в даному випадку судами обох інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише посиланням на відсутність у контрагентів платника податку основних фондів, складських приміщень, трудових ресурсів тощо, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності.

З огляду на те, що судом першої інстанції встановлено фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ПП "ВКФ «Тотус», що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат у спірному періоді за результатами господарських операцій із зазначеним контрагентам є правомірним.

Слід зазначити, що платник податку (покупець товару (робіт, послуг)), який дотримався вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентами вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту. У разі коли безпосередній контрагент чи контрагенти по ланцюгу допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них, адже законодавством іншого не передбачено.

Між тим, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов та ресурсів для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагента позивача, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, докази, на які послався суд на обґрунтування свого рішення, є обов'язковими, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та валових витрат позивача.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що надані позивачем первинні документи підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, зокрема з ПП ВКФ «ТОТУС», тому на підставі отриманих податкових накладних та інших первинних документів ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» обґрунтовано віднесло суми до податкового кредиту та до складу валових витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток. Крім того, судом встановлено, що придбаний товар тотримані послуги від контрагентів, у тому числі і ПП ВКФ «ТОТУС», позивач в подальшому реалізував у господарській діяльності.

Жодних дефектів у правовому статусі позивача або його контрагента ані відповідач, ані суд першої інстанції не встановили.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що господарські операції позивача з його контрагентами здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності підприємств, а тому вони є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, які містять усі обов'язкові реквізити та розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд першої інстанції визначився, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту та завищення валових витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції вирішив справу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування постанови суду відсутні. Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі № 805/4806/15-а - залишити без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі № 805/4806/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок