Справа № 2-а-14557/09/2170
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2011 р.Справа № 2-а-14557/09/2170

Категорія:8.2.6Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

ОСОБА_1М

при секретарі Абилгазінової К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами Закритого акціонерного товариства "Южмормонтаж", Державної податкової інспекції у м.Херсоні на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2010 року по справі за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства "Южмормонтаж" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Закрите акціонерне товариство "Южмормонтаж" звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень від 23.11.2009р. №/0, №/0, від 18.11.2009р. за №/0, №/0 та від 17.11.2009р. №/0, №/0, №/0, якими позивачу збільшено податкові зобов'язання з податку на прибуток на 610966,5 грн., з податку на додану вартість на 296250 грн., з податку на доходи фізичних осіб на 4575,36 грн., та застосовано штрафні санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 39821,53 грн.

В обґрунтування позову зазначалося, що є неправомірними висновки відповідача, щодо зменшення задекларованих валових витрат у зв'язку з віднесенням до їх складу витрат не пов'язаних з веденням господарською діяльністю на загальну суму 1641777,0 грн., оскільки наявні документи дозволяють зробити висновок про пов'язаність цих витрат з господарською діяльністю позивача. Стосовно донарахування податку з доходів фізичних осіб, позивач вважає неправомірним нарахування відповідачем податку на доходи, виплачені приватному нотаріусу ОСОБА_2 за нотаріальне посвідчення господарських договорів. Податок з виплачених на користь приватного нотаріуса коштів був перерахований повністю в день надання цих послуг. Також, неправомірним з точки зору позивача є нарахування податку з доходів фізичних осіб на суму коштів, виданих працівникам на відрядження та не повернутих ними в установлений строк, оскільки витрати, понесені працівниками позивача під час відрядження підтверджені документально і працівники позивача в установлений термін звітували перед ним про понесені витрати під час відрядження. Не погоджується позивач з виявленими порушеннями щодо своєї діяльності у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Просить скасувати спірні податкові повідомлення рішення посилаючись на те, що відповідачем при проведені перевірки не враховані всі обставини ведення ним господарської діяльності, які суттєво впливають на визначення його податкових зобов'язань та ведення зовнішньоекономічної діяльності.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2010 року позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "Южмормонтаж" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень задоволено частково. Визнано нечинними податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні від 17.11.2009 р. за № /0, від 17.11.2009 р. за № /0, від 23.11.2009 р. за № /0, від 23.11.2009 р. за № /0. Відмовлено Закритому акціонерному товариству "Южмормонтаж" у задоволенні позовних вимог до Державної податкової інспекції у м.Херсоні в частині визнання нечинними податкових повідомлень - рішень Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 17.11.2009 р. за № 000087220/0, від 18.11.2009 р. за № /0, від 18.11.2009 р. за №/0.

В апеляційній скарзі Закритого акціонерного товариства "Южмормонтаж" ставиться питання про скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні позову, в звязку з тим, що воно у вказаній частині постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Державної податкової інспекції у м.Херсоні ставиться питання про скасування судового рішення в частині задоволення позову, в звязку з тим, що воно у вказаній частині постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг Закритого акціонерного товариства "Южмормонтаж", Державної податкової інспекції у м.Херсоні, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у м.Херсоні було проведено перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 27.10.2009р. №3218/23-8/14122468, яким у позивача встановлені порушення податкового законодавства під час визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток, з податку на додану вартість та з податку з доходів фізичних осіб, а також порушення законодавства України у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

На підставі вище вказаних висновків акту перевірки, ДПІ у м.Херсоні були винесені податкові повідомлення - рішення від 23.11.2009р. №/0, №/0, від 18.11.2009р. №/0, №/0 та від 17.11.2009р. №/0, №/0, №/0, якими позивачу збільшено податкові зобов'язання з податку на прибуток на 610966,5 грн., з податку на додану вартість на 296250 грн., з податку на доходи фізичних осіб на 4575,36 грн., та застосовано штрафні санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 39821,53 грн.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції зробив висновок про те, що ДПІ у м.Херсоні, в порушення вимог статті 71 КАС України, як суб'єкт владних повноважень, не довела правомірність своїх дій по донарахуванню позивачу зобов'язання з податку на прибуток, нарахуванню податкових зобов'язань з податку на додану вартість, по донарахуванню податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

На думку колегії суддів, при вирішенні спірного питання, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, виніс обґрунтоване рішення про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Статтею 13 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" № 334/94-ВР (Закон № 334/94-ВР) встановлено, що до складу витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації.

Відповідно до п.5.1 ст. Закону № 334/94-ВР, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці. Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було віднесено у перевіряємий період до складу валових - витрати з надання реклами, послуг підбору бригади для ремонту крана "Кондор", послуги по підбору персоналу, лізингова операція, послуги, наданні ПП Крейзе ПК ПП ОСОБА_3 по організації відправки автокрана, підбору бригади для виконання робіт, інформаційно-консультативні послуги по оформленню документів та інші види робіт та послуг, витрати по операціям перегону крану ООО «Усть-Кут-Лесосервіс».

В свою чергу, апелянтом - ДПІ у м.Херсоні, з посиланням на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»вказується на не підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами валових витрат по вище зазначеним послугам (операціям) наданим позивачеві.

Колегія суддів вважає, що вище зазначені доводи податкового органу є помилковими та спростовуються матеріалами справи договорами, актами виконаних робіт, калькуляціями, тощо, які в повній мірі досліджені судом першої інстанції та підтверджують правомірність віднесення спірної суми позивачем до складу валових витрат.

Крім того, відповідно до норм Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», операції фінансового лізингу віднесено до операцій особливого виду. Порядок оподаткування таких операцій регулюється нормами підпункту 7.9.6 пункту 7.9 статті 7 цього Закону, за змістом якого передання майна у фінансовий лізинг (оренду) для цілей оподаткування прирівнюється до його продажу в момент такої передачі. При цьому орендодавець збільшує валові доходи, а у разі передання у фінансовий лізинг майна, що на момент такого передання перебувало у складі основних фондів орендодавця, - змінює відповідну групу основних фондів згідно з правилами, визначеними статтею 8 цього Закону для їх продажу, а орендар збільшує відповідну групу основних фондів на вартість об'єкта фінансового лізингу (без урахування процентів або комісій, нарахованих або таких, що будуть нараховані на вартість об'єкта фінансового лізингу, відповідно до договору) за наслідками податкового періоду, в якому відбувається таке передання.

При нарахуванні лізингового платежу орендодавець збільшує валові доходи, а орендар збільшує валові витрати на таку частину лізингового платежу, яка дорівнює сумі процентів або комісій, нарахованих на вартість об'єкта фінансового лізингу (без урахування частини лізингового платежу, що надається у рахунок компенсації частини вартості об'єкта фінансового лізингу), за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування.

Отже, колегія суддів вважає помилковими висновки апеляційної скарги ДПІ щодо неправомірності формування позивачем валових витрат зі включенням до них суми комісії лізінгодавця за фінансування та відповідно погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності у позивача права на збільшення валових витрат на суму нарахованих ТОВ «Райффайзен лізинг Аваль»комісійних винагород за переданий в фінансову оренду автокрану марки Demag-180, оскільки дана позиція суду з урахуванням встановлених обставин справи повністю кореспондується та відповідає вище наведеним нормам Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Законом України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97ВР (Закон №168/97ВР), визначено платників ПДВ, обєкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних і звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Відповідно до п.1.7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит- це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (пп. 7.5.1 п. 7.5 ст.7 Закону № 168/97-ВР).

Відповідно до пп. 7.2.6 Закону № 168/97-ВР, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону). При цьому відповідальність за правильність виписування податкової накладної покладена не на покупця, а на продавця товарів.

Таким чином, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, відповідають зазначеним у податкових накладних, податковий кредит покупця вважається підтвердженим податковими накладними, за умови, що вони не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка видала податкову накладну, містять, зокрема, відомості про придбані товари (роботи, послуги), їх вартість, дату здійснення операції та відповідну суму податку на додану вартість.

Враховуючи те, що позивач, сплативши суму ПДВ, отримав податкову накладну від контрагента, зареєстрованого у встановленому законодавством порядку, який мав право складати податкові накладні, висновок суду першої інстанції їпро правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту відповідної суми ПДВ є повністю обгрунтованим.

В абзаці 1 преамбули Закону України «Про Порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» зазначено, що він є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а також визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

У пункті 1.2 ст.1 вказаного вище Закону №2181-III податкове зобов'язання визначено як зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, встановлені цим Законом або іншими законами України. Штрафну санкцію (штраф) визначено як плату у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, установлених відповідними законами (пункт 1.5 статті 1 Закону № 2181-III).

Отже пеня, нарахована позивачеві за порушення вимог Закону «Про регулювання товарообмінних (бартерних) операцій у зовнішньоекономічній діяльності» - це відповідальність за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а тому висновок апеляційної скарги ЗАТ «Южмормонтаж" щодо застосування у даному випадку статті 250 Господарського кодексу України не ґрунтується на законі.

Відповідно до пп.9.3.3. п. 9.3. ст.9 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб резидент, що виплачує дивіденди платникам цього податку, надає податковому органу у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду, податковий розрахунок про нараховані дивіденди, форма якого визначається за правилами, встановленими законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом ЗАТ «Южмормонтаж", позивачем були нараховані дивіденди платникам податку з доходів фізичних осіб у жовтні 2006 року, листопаді 2006 року та у липні 2007 року, у звязку з чим, колегія суддів приходить до висновку про помилкове розуміння апелянтом вище зазначених норм Закону, яким передбачено обовязок надавати до податкового органу податковий розрахунок про нараховані дивіденди, чого позивачем зроблено не було.

Крім того, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи апелянта ЗАТ «Южмормонтаж" щодо безпідставності твердження про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб, оскільки сама апеляційна скарга не містить належних доказів того, що на момент проведення перевірки у позивача були в наявності документи, які б підтверджували проведення виплат працівникам підприємства на відрядження.

Що стосується невірного зазначення позивачем коду бюджетної класифікації при сплаті утриманого з приватного нотаріуса податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта в цій частині та зауважує на тому, що оскільки зарахування сплачених податків, зборів та інших обов'язкових платежів до бюджету проводиться органами державного казначейства до державного та місцевих бюджетів на відповідні рахунки бюджетної класифікації доходів на підставі платіжних доручень та інших документів, які складає платник податків, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що помилково сплативши податок на інший рахунок (в даному випадку невірно зазначивши код бюджетної класифікації), позивач не виконав вимогу Закону України №889 по сплаті утриманого податку до бюджету.

Інші доводи апеляційних скарг колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вважає їх такими, які ґрунтуються на помилковому розумінні та застосуванні апелянтами норм матеріального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Закритого акціонерного товариства "Южмормонтаж", Державної податкової інспекції у м.Херсоні залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 березня 2011 року.

Головуючий:

Судді: