Справа № 189/69/16-а (2-а/189/6/16)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2016 рокусправа № 189/69/16-а 2-а/189/6/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Суховарова А.В. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року у справі № 189/69/16-а (2-а/189/6/16) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивачка) було задоволено, визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі відповідач) в частині невжиття дій щодо виконання рішення суду та зобов'язано відповідача вжити дії по виконавчому листу 2-а-441/11 від 29.12.2014року, виданому Покровським районним судом Дніпропетровської області та виконати рішення суду.

Відповідач не погодився із рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивачка надіслала на адресу суду письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких прохала залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому порядку, своїх представників для участі в судовому засіданні не направили. Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 15 листопада 2011року Покровським районним судом Дніпропетровської області було прийнято рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та, зокрема, зобов'язано відділення Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Покровському районі Дніпропетровської області призначити та виплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одноразову допомогу у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідно до ч. 7 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності», зобов'язано призначити та виплатити ОСОБА_2 щомісячні страхові виплати у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 відповідно до ст.33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» за період з 01.07.2005року по 23.12.2007року. Рішення суду набрало законної сили 02.12.2014 року (а.с. 7-9).

29 грудня 2014року позивачці - ОСОБА_1 Покровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №2-а-441/11, який остання направила до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Як вбачається з листа, адресованого позивачці, 05.02.2015 року виконавчий лист надійшов на адресу відповідача, відповідальною особою було здійснено реєстрацію в реєстрі рішень, виконання яких гарантується державою за № 46404144 (а.с. 6).

Оскільки станом на час звернення позивачки до суду - 15.01.2016 року, жодних дій та рішень державним виконавцем, окрім реєстрації виконавчого листа, вчинено не було, таку бездіяльність позивачка вважає протиправною, з огляду на що звернулася з вимогами про зобов'язання відповідача вчинити дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», направлені на примусове виконання рішення суду, прийнятого на її користь.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявних підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606).

Так, статтею 1 Закону № 606 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За змістом ч.2 ст.17 Закону № 606 відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

При цьому, згідно зі ст.25 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Підстави ж для відмови у відкритті виконавчого провадження встановлені в ст. 26 вказаного вище Закону.

Тобто, за змістом наведених норм, державний виконавець після отримання виконавчого документа та за відсутності встановлених законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження виносить постанову про відкриття такого провадження.

Доказів виконання державним виконавцем зазначених вище вимог Закону після отримання виконавчого листа, відповідач суду не надав, тим самим не спростував доводи позивачки щодо не прийняття у встановлені законодавством строки відповідного рішення та направлення копії цього рішення позивачці як стягувачці за рішенням суду. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку мала місце протиправна бездіяльність посадових осіб відповідача.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що виконання рішення Покровського районного суду за виконавчим листом, направленим позивачкою, не відноситься до компетенції саме Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, колегія суддів відхиляє, оскільки у такому випадку державним виконавцем мало б бути прийняте рішення відповідно до п.5 ч.1 ст. 26 Закону № 606 про відмову у відкритті виконавчого провадження. Доказів вчинення відповідних дій відповідач ні суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надав.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача виконати рішення суду, які суд першої інстанції також задовольнив, колегія судів зазначає наступне.

З огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС, постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Є таке, що набрало законної сили рішення суду, яким зобов'язано відділення Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Покровському районі Дніпропетровської області призначити та виплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одноразову допомогу у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідно до ч. 7 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

В ст.1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», передбачено, що цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство) ( ст. 2 вказаного Закону).

На виконання рішення суду видано виконавчий лист, і відповідач зобов'язаний вжити заходів та вчинити дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року у справі № 189/69/16-а (2-а/189/6/16) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: А.А. Щербак