Справа № 803/1557/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"14" червня 2016 р. № К/800/8349/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуВолодимир-Волинського підприємства теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго»
на постановуВолинського окружного адміністративного суду від 22.07.2015
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2016
у справі №803/1557/15
за позовомВолодимир-Волинського підприємства теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго»
доВолодимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Володимир-Волинське підприємство теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 12.05.2015 №.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Володимир-Волинської ОДПІ відповідно до п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової звітності позивача з податку на додану вартість за лютий 2015 року, за результатами якої складено акт від 17.04.2015 №349/15-05384488, яким встановлено порушення вимог п.187.1, п.187.7, п.187.10 статті 187, п.200.1, п.200.2 статті 200 Податкового кодексу України, п.5 розділу 9, пп.8 п.5 розділу 5 «Порядку подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року №966.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з неправильним заповненням позивачем податкової декларації з ПДВ за лютий 2015 року через невідображення суми податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті за підсумками поточного звітного податкового періоду.

В акті камеральної перевірки також зафіксовано, що згідно інтегрованої картки платника податків, станом на 02.03.2015 позивачем нараховано ПДВ в сумі 94810,10 грн. по декларації за січень 2015 року та рахується передплата в сумі 1466169,33 грн. Станом на 02.04.2015 нарахування по декларації за лютий 2015 року відсутні, переплата в сумі 1466169,33 грн., яка виникла в результаті заявлення ПДВ до відшкодування в рахунок майбутніх платежів, була знята з обліку в інтегрованій картці платника податків у зв'язку з відображенням її в графі 4 таблиці 1 додатка 2 до декларації за лютий 2015 року «суми задекларовані до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення податкових зобов'язань податку наступних звітних (податкових) періодів, які залишились непогашеними станом на 01.02.2015».

Відтак, відповідач дійшов висновку, що, оскільки у декларації з ПДВ за лютий 2015 року позивач в графі 7 (Д2) таблиці 1 відобразив суму ПДВ в розмірі 571329,00 грн., яку перенесено до рядків 20.2 та 27 декларації за лютий 2015 року, тому внаслідок такого відображення, а не в рядках 25, 25.1 декларації, відбулось заниження нарахувань ПДВ на суму 571329,00 грн.

На підставі акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 12.05.2015 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 856993,50 грн., в т.ч. за основним платежем у сумі 571329,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 285664,50 грн.

Внаслідок оскарження прийнятого відповідачем спірного рішення в адміністративному порядку, його залишено без змін.

Відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивач відображенням в графі 7 додатку 2 таблиці 1 та перенесенням до рядків 20.2, 27 декларації за лютий 2015 року суми ПДВ в розмірі 571329,00 грн. порушив вимоги п.5 розділу 9, пп.8 п.5 розділу 5 Порядку подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966, в той час як вказана сума може бути використана платником в декларації за березень 2015 року, в графі 7 таблиці 1 додатка 2 до декларації за березень 2015 року та перенесена до рядка 20.2 розділу III такої декларації.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України вважає зазначені висновки судів попередніх інстанцій такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору та з не вірним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні відносини, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд вживає передбачені законом заходи для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас, оскаржувані рішення судів вказаним вимогам не відповідають.

Вирішуючи спір по суті, попередні судові інстанції, посилаючись на приписи статей 187, 200, пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України та пункту 5 розділу 9, підпункту 8 пункту 5 розділу 5 Порядку подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.10.2014 за N 1267/26044, дійшли висновку, що позивач неправильно заповнив податкову декларацію з ПДВ за лютий 2015 року, відобразивши суму податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті за підсумками поточного звітного податкового періоду, оскільки мав право на її декларування у березні 2015 року.

Пунктом 33 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що за вибором платника податку, який він відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації, непогашені залишки сум податку на додану вартість, що були заявлені платниками податку до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року, задекларовані до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, від'ємне значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 цього Кодексу, та залишок від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларовані платниками податку за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року:

а) або без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, збільшують розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення.

Суми такого від'ємного значення та/або бюджетного відшкодування можуть бути перевірені контролюючим органом у загальновстановленому порядку;

б) або підлягають поверненню платнику у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу у редакції, що діяла станом на 31 січня 2014 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІХ Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ у таблиці 1 (Д2) (додаток 2) зазначаються:

у графі 1 звітний (податковий) період, у якому виникла сума від'ємного значення;

у графах 2-6 суми залишку від'ємного значення податку попередніх податкових періодів станом на початок поточного звітного періоду в розрізі виду такого від'ємного значення.

У графах 2-6 (Д2) (додаток 2) за лютий 2015 року (І квартал 2015 року) зазначаються суми від'ємного значення, що підлягають зарахуванню до звітного (податкового) кредиту наступного звітного періоду (рядок 20.2 декларації за січень 2015 року/ ІV квартал 2014 року); суми залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 декларації за січень 2015 року / ІV квартал 2014 року); суми, задекларовані до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку наступних звітних (податкових) періодів, які залишились непогашеними станом на 01 лютого 2015 року; залишки сум податку, що були заявлені платниками податку до бюджетного відшкодування та залишились непогашеними станом на 01 лютого 2015 року.

У графі 6 (Д2) (додаток 2) наступних звітних (податкових) періодів зазначаються дані графи 14 (Д2) (додаток 2) за попередній звітний (податковий) період.

Значення рядка «Усього, в т.ч.:» графи 6 переноситься до рядка 26 декларації за поточний звітний (податковий) період;

у графі 7 сума залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, на яку у поточному звітному (податковому) періоді збільшено суму податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Значення рядка «Усього, в т.ч.:» переноситься до рядків 20.2 та 27 декларації поточного звітного (податкового) періоду;

За приписами підпункту 8 пункту 5 розділу V названого Порядку рядок 20.2 передбачений для відображення суми залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, на яку збільшено розмір суми податку, визначеної пунктом 200-1.3статті 200-1 розділу V Кодексу, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/ розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Рядок 20.2 заповнюється в звітному (податковому) періоді, в якому було здійснено таке збільшення.

Вимоги вищенаведених норм Податкового кодексу України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ передбачають право платника податку на прийняття самостійного рішення за його вибором, або враховувати залишок від'ємного значення (бюджетного відшкодування) з ПДВ за правилами, що діяли станом на 31.01.2014, або за новими правилами в складі від'ємного значення розділу III Декларації.

Водночас, саме заява платника податків є подією, з якою пов'язане збільшення розміру суми податку, на яку платник податків має право зареєструвати податкові накладні, та одночасне збільшення податкового кредиту. Заповнення такої заяви у складі декларації, починаючи з лютого 2015 року, є достатньою підставою для включення заявлених у ній залишків ПДВ до податкового кредиту в цій же декларації. Платник податків самостійно вирішує, в складі якої декларації наступних звітних (податкових) періодів, з набрання чинності пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, подати заяву та відобразити непогашені залишки ПДВ, а також напрям їх використання.

Окрім того, поза увагою судів залишено те, що завдання адміністративного суду полягає у перевірці правомірності (легальності) рішення суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, на предмет чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Недотримання приписів наведеної норми призвело до ненадання судами попередніх інстанцій будь-якої юридичної оцінки правомірності проведення відповідачем камеральної перевірки на підставі на п. 200.10 ст. 200 ПК України, з врахуванням того, що пунктом 33 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податку скориставшись своїм правом переносить частину від'ємного значення на збільшення ліміту реєстрації податкових накладних, таке перенесення здійснюється без проведення перевірок, передбачених статтею 200 Податкового кодексу України. Таке збільшення повинно бути здійснене податковим органом за результатами прийняття та обробки декларації з ПДВ без будь-якого втручання з боку податкових органів, у тому числі і без проведення камеральної перевірки, яка передбачена пункту 200.10 Податкового кодексу України.

Наведене дає підстави стверджувати про неповноту встановлення судами всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що також вказує на непідтвердження відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, як наслідок виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, що входять до предмета доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Володимир-Волинського підприємства теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» задовольнити частково.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.07.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2016 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К. Голубєва
М.В.Сірош