Справа № 2а/1270/3259/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2016 р. м. Київ К/9991/61334/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року в справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Федеральна пасажирська компанія» до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління про скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року відкрите акціонерне товариство «Федеральна пасажирська компанія» звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом й просило скасувати постанову начальника Луганського прикордонного загону від 28 лютого 2012 року про правопорушення, пов'язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, передбачене частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», якою на перевізника накладено штраф у розмірі 8 500 грн., посилаючись на те, що відповідно до статті 38 Угоди про міжнародне пасажирське сполучення, стороною якого виступає Україна, перевізник не має права контролювати дотримання пасажирами паспортних правил, встановлених при проїзді залізничним транспортом в міжнародному сполученні.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позову частково: скасовано постанову Луганського прикордонного загону №380001 від 28 лютого 2012 року про накладення штрафу в розмірі 8 500 грн. на відкрите акціонерне товариство «Федеральна пасажирська компанія».

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 лютого 2012 року о 05 год. 40 хв. в пункті пропуску «Червона могила», під час здійснення прикордонного контролю потягу №141 сполученням «Сімферополь - Єкатеринбург» у вагоні № 11 відділом прикордонної служби «Свердловськ» Луганського прикордонного загону виявлено громадянина Грузії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у якого під час проходження паспортного контролю були відсутні документи на право здійснення перетину державного кордону України та в'їзду до держави прямування, а представлено документ з фотокарткою «Центру обліку бездомних громадян» № 38, виданий Донецьким притулком тимчасового проживання і реабілітації бездомних осіб, який не дає права на перетин державного кордону України.

Постановою начальника Луганського прикордонного загону від 28 лютого 2012 року №380001 на перевізника - відкрите акціонерне товариство «Федеральна пасажирська компанія» накладено штраф у розмірі 8 500 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Відмовляючи у задоволенні позову окружний суд виходив з того, що відповідальність перевізника не обмежується національними ліцензіями, не залежить від країни, по території якої здійснюється перевезення. Крім того, комерційний перевізник, у тому числі будь-яка транспортна компанія або власник чи водій будь-якого транспортного засобу, де це потрібно і без шкоди для відповідних міжнародних конвенцій, зобов'язаний упевнитися, що всі пасажири мають проїзні документи, необхідні для в'їзду до приймаючої держави, тому посилання позивача щодо неможливості застосовувати до нього вимоги Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» є необґрунтованими, відтак постанова про накладення штрафу винесена правомірно.

Скасовуючи постанову про накладення на перевізника штрафу суд апеляційної інстанції виходив з того, що положення Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» у частині покладення на перевізника обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення на-явність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту та, відповідно, відповідальності за невиконання такого обов'язку, суперечить положенням Угоди про міжнародне пасажирське сполучення. Окружним судом необґрунтовано надано пріоритет нормам державного законодавства без врахування ратифікованої міжнародної угоди.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Статтею 12 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» встановлено, що рішення посадової особи органу охорони державного кордону України про накладення штрафу за невиконання перевізником обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, оформлюється постановою.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» постанову про накладення штрафу може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до місцевого суду за місцезнаходженням відповідного органу охорони державного кордону України, рішення якого є остаточним.

Пунктом 2 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Спірні правовідносини виникли з приводу оскарження постанови начальника Луганського прикордонного загону від 28 лютого 2012 року №380001 про накладення на відкрите акціонерне товариство «Федеральна пасажирська компанія» штрафу в справі про правопорушення, передбачене статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень». Позивач скористався правом на оскарження рішення посадової особи органу охорони державного кордону України щодо притягнення його до відповідальності.

Луганський окружний адміністративний суд, ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, а Донецький апеляційний адміністративний суд переглядаючи таке рішення, не звернули увагу на те, що справа предметно підсудна іншому суду, а саме місцевому загальному суду як адміністративному суду за місцезнаходженням регіонального управління Державної прикордонної служби України. Таким чином визнати судові рішення законними не можна.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 04 листопада 2015 року по справі № 21-3549а15.

За обставин, коли рішення суду першої інстанції ухвалено неповноважним судом, то всі рішення, ухвалені у цій справі, підлягають скасуванню з передачею справи на розгляд до відповідного місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням відповідача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: