Справа № 546/344/16-а
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 червня 2016 р.Справа № 546/344/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 16.05.2016 по справі № 546/344/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області

про здійснення виплати компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати державної та додаткової пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 16.05.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області (далі - відповідач, УПФУ в Решетилівському р-ні) про здійснення виплати компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати державної та додаткової пенсії залишено без розгляду.

ОСОБА_1, не погодившись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 16.05.2016 та постановити нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначила, що не вважає пропущеним строк звернення до суду, встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), оскільки про порушення своїх прав на отримання компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв'язку з порушенням строків щомісячної виплати пенсії за судовим рішенням вона дізналася саме 24.03.2016, тобто з листа відповідача №6/Д-05 від 24.03.2016, яким позивачу було відмовлено у виплаті зазначеної компенсації. Також позивач послалася на ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та зазначила, що виплата вказаної компенсації повинна бути здійснена без обмеження будь-яким строком.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 196 КАС України справа розглянута без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк на звернення до суду без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що УПФУ в Решетилівському р-ні на виконання постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 08.10.2010 виплачено державну та додаткову пенсію однією сумою у розмірі 69332,77 грн. Таким чином, постанова Решетилівського районного суду Полтавської області від 08.10.2010 повністю виконана відповідачем 27.10.2014, про що зазначено в позовній заяві.

Проте компенсація втрати частини доходів через несвоєчасне отримання пенсії згідно Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ позивачу нарахована та виплачена не була, у зв'язку з чим 29.02.2016 позивач звернулася до УПФУ в Решетилівському р-ні з заявою, в якій просила повідомити про те, чи було проведено їй нарахування компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв'язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених 27.10.2014 на підставі рішення суду.

У задоволенні вищезазначеної заяви відповідачем було відмовлено.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 вищенаведеної статті Кодексу, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищезазначені приписи, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

З огляду на вищенаведене, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із діяннями відповідача УПФУ в Решетилівському р-ні, які виразились у невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії, нарахованої та виплаченої на підставі судового рішення.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про порушення його прав на отримання компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати державної пенсії.

Колегія суддів зазначає, що отримуючи відповідні виплати на виконання постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 08.10.2010 у жовтні 2014 року, ОСОБА_1 мала можливість дізнатися про порушені права та звернутися до суду за їх захистом протягом встановленого КАС України шестимісячного строку, але позивач звернулася до суду першої інстанції з даним позовом лише 12.04.2016.

Враховуючи наведене, строк на звернення до суду пропущений, оскільки адміністративний позов подано поза межами строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вирішуючи питання про поважність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.

Однак з письмових доказів у справі таких підстав не вбачається. Доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що про порушення своїх прав вона дізналася лише 24.03.2016 після одержання відповіді відповідача №6/Д-05 від 24.03.2016, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як слідує з положень ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, що свідчить про те, що позивач була або повинна була дізнатися про порушення своїх прав у жовтні 2014 року, коли була виплачена сума заборгованості по виплаті пенсії.

Таким чином, можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Будь-яких інших доказів наявності об'єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивачем не повідомлено, а судом в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Посилання апелянта на ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення даної норми стосуються нарахованих, але не виплачених сум. Сума оскаржуваної компенсації позивачу нарахована не була, тому положення зазначеної норми не можуть бути застосовані в даному випадку.

Оскільки підстави для поновлення позивачу строку для звернення до суду відсутні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 травня 2016 року по справі № 546/344/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.І. Сіренко О.А. Спаскін
Повний текст ухвали виготовлений 23.06.2016