Справа № 306/592/16-а, 2а-306/219/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Справа № 876/3751/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, про скасування постанови про накладення адмінстягнення,-

В С Т А Н О В И В :

25 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області в якому просив скасувати постанову №71/1007 від 15.03.2016 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_2 адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. та закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю в його діях вини, а отже і складу адміністративного правопорушення.

Свалявський районний суд Закарпатської області постановою від 25 квітня 2016 року позов задовольнив.

Постанову про адмінправопорушення №71/1007 від 15.03.2016р., винесену інспектором будівельного нагляду інспекції ДАБК в Закарпатській області про накладення адмінстягнення на ОСОБА_2 в розмірі 5100грн. скасував. Провадження в справі закрив за відсутності складу правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, третя особа - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, зокрема, не врахував відсутність обставин, що зумовлюють неможливість своєчасного виконання позивачем припису управління ДАБІ. Крім того, не врахував наявність доказів (рішення Свалявської міської ради та ухвала Свалявського районного суду), які свідчать про можливість виконати згаданий припис. Ці докази не були надані суду першої інстанції у зв'язку з тим, що суд не повідомив апелянта про дату, час і місце розгляду справи.

При цьому, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наголошує на тому , що незаконне будівництво ОСОБА_2 будівлі з частковим захопленням двору апелянта порушує його суб'єктивні законні права на володіння і розпорядження як власного домогосподарства, так і житлового будинку, унеможливлює виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, оскільки на ній частково розміщена будівля ОСОБА_2

За таких обставин, просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що приписом №18-П/1007 від 28.01.2015р. встановлено самовільне здійснення ОСОБА_2 будівництво гаража, за відсутності будівельного паспорту та дозвільних документів на право виконання будівельних робіт (повідомлення) та постановлено вимогу про усунення недоліків - в термін до 28.01.2016р. подати управлінню ДАБІ в Закарпатській області дозвільні документи відповідно до вимог чинного законодавства.

Листом від 27.01.2016р. позивач поставив відповідача до відому про те, що виконати припис у нього немає можливості у зв'язку з тим, що з приводу земельної ділянки виник спір. Відтак, ОСОБА_2 просив УДАБІ надати йому додатковий строк для виконання вимог припису та надання необхідної документації.

01.03.2016 року головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Романець Л.В. із залученням завідувача сектору містобудування та архітектури Свалявської РДА проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за результатами якої встановлено, що ОСОБА_2 не виконано вимоги припису №18 - П/1007 від 28.01.2015 року.

В протоколі УДАБІ від 01.03.2016р. зазначено, що позивач не виконав вимоги припису №18 - П/1007 від 28.01.2015 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а відповідальність за встановлене правопорушення передбачена ч.1 ст. 188-42 КУпАП.

15.03.2016 року УДАБІ у Закарпатській області винесено постанову №71/1007, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутня вина щодо умисного невиконання припису, оскільки позивач повідомляв відповідача про поважні причини у зв'язку з якими він не може виконати вимоги припису.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст.188-42 КУпАП невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Особа вважається такою, що вчинила адміністративне правопорушення, якщо в її діянні (діях або бездіяльності) містяться всі елементи, що в своїй сукупності становлять зміст (склад) адміністративного правопорушення.

Аналізуючи доводи та заперечення сторін, а також надані ними докази, суд встановив, що в діях позивачки наявні не всі елементи, що складають зміст (склад) адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.188-42 КУпАП, а саме: - об'єкт правопорушення - суспільні відносини у сфері містобудування; - об'єктивна сторона правопорушення - діяння (бездіяльність) у вигляді невиконання законних вимог (припису) посадової особи державного архітектурно-будівельного контролю; - суб'єкт правопорушення - особа, яка не виконала вимоги (припис) посадової особи державного архітектурно-будівельного контролю.

Що стосується суб'єктивної сторони правопорушення, то суд виходить з того, що бездіяльність суб'єкта вказаного правопорушення має бути умисною, тобто таке порушення передбачає умисну форму вини.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач після винесення відповідачем 28.01.2015 року припису про усунення порушень не мав об'єктивної можливості для цього з незалежних від неї причин. Про вказане ОСОБА_2 письмово повідомляв УДАБІ у Закарпатській області та просив надати йому додатковий строк для виконання вимог припису та надання необхідної документації.

Таким чином, суд вважає, що в діяннях позивача немає вини у формі умислу, тобто відсутня суб'єктивна сторона правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності та скасування оскаржуваної постанови від 15.03.2016 року по справі про адміністративне правопорушення, якою на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 5100грн.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що за змістом статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Зі змісту регулювання, яке міститься у Кодексі адміністративного судочинства України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт, має особа, якої він стосується.

Оскільки адміністративна процесуальна дієздатність апелянта у відносинах, врегульованих оскарженою постановою по справі про адміністративне правопорушення, законодавчо обмежена, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Зазначене відповідає рішенню Верховного Суду України прийнятому у справі № 21-431а14, яке відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.1 ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції скасував оскаржувану постанову та закрив провадження у справі. Однак, апеляційний суд вважає, що закриваючи провадження уставі суд допустив порушення норм матеріального права з огляду на таке.

Адміністративні суди згідно ст.162 КАС України не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тому, визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, а саме постанови є, в даному випаду, належним способом захисту прав позивача, оскільки в повній мірі поновлює його права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального права, однак, помилково закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення. Тому, апеляційний суд визнає правильним задовольнити апеляційну скаргу частково та змінити постанову суду першої інстанції.

Керуючись ст. 41, ст. ст. 195, 196, 198, 201, ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2016 року у справі № 306/592/16-а - змінити, виклавши резолютивну частину постанови в такій редакції:

«Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №71/1007 від 15.03.2016 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_2 адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одну грн. 20 коп.)грн.».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

М.А. Пліш

Постанова в повному обсязі складена 29 червня 2016 року.