Справа № 818/521/16
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 р. Справа № 818/521/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Прімової-Крикуненко О.В.,

представника позивача - Іванової Т.С.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/521/16

за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Сумське обласне ВФСЗІ) звернулось до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якому просить стягнути адміністративного-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів у 2015 році, у розмірі 7260,50грн. та пеню в сумі 56,68грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач відповідно до ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" повинен у разі невиконання встановленого статтею 19 цього Закону нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачувати відділенню Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, розраховані виходячи з розміру середньої річної заробітної плати на підприємстві. Відповідачем було самостійно обчислено суму адміністративно-господарських санкцій за 2015 рік, яка склала 7260грн.50коп., за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Крім цього, у зв`язку з порушенням відповідачем термінів сплати на суму адміністративно-господарських санкцій була нарахована пеня в сумі 56рн.68коп. Загальна сума заборгованості становить 7317грн.18коп.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечував (а.с.17-18), пояснивши, що фізичною особою-підприємцем щомісячно подавалися звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН до Сумського міського центру зайнятості, проте на роботу до відповідача інваліди не направлялися. Оскільки ФОП ОСОБА_3 виконано обов'язок по створенню робочих місць для інвалідів, подано звіти до державної служби зайнятості про наявність таких місць, то підстави застосовувати до нього адміністративно-господарські санкції відсутні. Наголосив на тому, що чинним законодавством на роботодавця не покладено обов'язок відшукувати інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши наявні докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що згідно з копіями штатних розписів ФОП ОСОБА_3, введених в дію з 01.01.2015р. та 01.09.2015р., кількість його штатних працівників складала 10 осіб, з яких 9 одиниць - водії автотранспортних засобів та 1 - механік автомобільної колони (гаража) (а.32-34).

Згідно з поясненнями представника відповідача, звіти до квітня 2015 року до територіального органу Державної служби зайнятості не подавалися, оскільки до 22.04.2015р. у транспортному відділі на посаді водія автотранспортних засобів працював 1 інвалід - ОСОБА_4 за трудовим договором №2994-14 від 09.12.2014р. (а.с.38-39), який звільнився з посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України.

Після подання інвалідом заяви про звільнення відповідачем у квітні 2015 року було подано до Сумського міського центру зайнятості звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

В подальшому така звітність подавалася до центру зайнятості в травні, червні, липні, серпні, вересні та жовтні 2015р. (а.с.19-26), в якій були заявлені вакансії для осіб з інвалідністю - «водій автотранспортних засобів».

22 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_3 було подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік форми №10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача в 2015 році становила 10 осіб та відповідно норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для позивача повинен становити 1 особа, кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб (а.с.5).

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд зазначає, що згідно із частинами 1,2 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до частини 9 статті 19 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» №70 від 31.01.2007р. затверджено «Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування».

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №42 від 10.02.2007р. "Про затвердження форми звітності №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" та Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів""), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №117/13384 від 13.02.2007р., затверджено форму звітності №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" та Інструкцію щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів".

Разом з тим, пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

При цьому, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про зайнятість населення», відмінено норму щодо обов'язкової щомісячної подачі звітів про наявність вільних робочих місць.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання» №316 від 31.05.2013р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №988/23520 від 17.06.2013р., затверджено форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та порядок подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до пункту 2.1 Порядку «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження (п.1.3 цього ж Порядку).

Тобто, звіт форми №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10 робочих днів з дати відкриття вакансії, де датою відкриття є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бити укладено новий трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" форма № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", що заповнюється за рік, поширюється на всі підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, у яких працює за основним місцем роботи від 8 і більше осіб.

Згідно з пунктом 2.1. Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" звіт складається роботодавцями щороку і до 1 березня, наступного після звітного періоду, подається або надсилається рекомендованим листом за місцем їх державної реєстрації відділенню Фонду соціального захисту інвалідів

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку з вчиненням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону №875-ХІІ (у редакції до 18 березня 2006 року) працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» від 23 лютого 2006 року № 3483-IV зазначену статтю було викладено в іншій редакції, де вказано, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості, а Закон № 875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що Закон зобов'язує підприємства, установи, організації, фізичних осіб, які використовують найману працю, забезпечити працевлаштування інваліда шляхом створення робочих місць для інвалідів з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними статтею 18 Закону №875.

При цьому нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства, установи, організації, фізичних осіб, які використовують найману працю,покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування інвалідів, що не супроводжується обов'язком пошуку інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця, а створення робочих місць і введення їх в дію має відбуватися з урахування стану здоров'я, здібностей и професійних навичок інвалідів, забезпечення прав яких на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом безпосереднього звернення інвалідів до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Таким чином, для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства, установи, організації, фізичних осіб, які використовують найману працю, складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Необхідно враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Судом встановлено, що відповідач виконував свої обов'язки з метою працевлаштування інвалідів, подаючи протягом квітня-жовтня 2015 року до Сумського міського центру зайнятості звітність, в якій була заявлена вакансія для осіб з інвалідністю - «водій автотранспортних засобів».

Так, ч.1 ст.38 КЗпП України, згідно з якою відбулося звільнення інваліда ОСОБА_4 із займаної посади, передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Отже, строк попередження роботодавця про звільнення працівника з посади за власним бажанням починається з 09.04.2015р. і спливає 22.04.2015р. (дата видання наказу про звільнення).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач завчасно до спливу передбаченого пунктом 2.1 Порядку «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання» затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013, строку подав до територіального органу Державної служби зайнятості України звітність про вакансію, що мала утворитися, а також після звільнення інваліда з посади водія автотранспортних засобів щомісячно до жовтня 2015 року включно продовжував подавати звіти за формою №3-ПН.

Проте, на запропоновану вакансію особи з інвалідністю, які перебували на обліку безробітними в Сумському міському центрі зайнятості, не направлялися; інформація щодо можливості працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями на ФОП ОСОБА_3 була розміщена в оперативній базі даних центру зайнятості та секторі самостійного пошуку роботи для клієнтів та відвідувачів, про що свідчить відповідь на запит Сумського обласного ВФСЗІ (а.с.36).

У зв'язку з тим, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць та працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування або відсутність за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Позивач не надав доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовив інвалідам у прийнятті на роботу, не надавав службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому в діях відповідача суд не вбачає вину, внаслідок чого підстави для застосування адміністративно господарських санкцій відсутні.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства, обов'язок фізичних осіб, які використовують найману працю, зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується їх обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року № 21-60а11 та від 16 квітня 2013 року №21-81а13.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем добросовісно виконані всі вимоги чинного законодавства щодо організації працевлаштування інвалідів, адміністративно-господарські санкції та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нараховані позивачем безпідставно, оскільки доказів на підтвердження наявності обов'язку відповідача по сплаті штрафних санкцій позивачем не надано та вина відповідача не доведена.

З урахуванням сукупності викладених обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені -відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 13.06.2016 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова