Справа № 242/1954/16-а
Суддя: Пирогова Л. В.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/242/60/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Пирогової Л. В., при секретарі Козаковой Н. Г., за участю представника відповідача Стельника Д. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання дій протиправними та зобов,язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.04.2016 р. звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання дій протиправними та зобов,язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 10.12.2014 року він отримував пенсію згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 01.04.2015 року відповідач припинив виплату йому вказаної пенсії. Станом на 01.04.2015 року він працював суддею Апеляційного суду Донецької області, та 23.11.2015 року був відрахований із штату суддів у зв,язку із звільненням у відставку. Оскільки відповідачем не приймалось рішення про припинення виплати йому пенсії в період з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року включно, вважає вказані дії відповідача неправомірними.

Просить суд поновити строк для подачі позову; визнати неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області щодо відмови в поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком за періоді з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року включно та зобов,язати відповідача відновити виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року включно, стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Позивач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з,явився, надав заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Стельник Д. В., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивач знаходиться на обліку в УПФУ м. Селидове відповідно до заяви від 14.11.2014 року, позивачеві було відомо з квітня 2015 року про призупинення виплати пенсії. Виплату пенсії позивачеві було припинено з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року включно, на підставі п. 2 ч. 12 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки у вказаний час він працював на посаді судді Апеляційного суду Донецької області. 03.12.2015 року позивачеві поновлено виплату пенсії з 24.11.2015 року у зв,язку з виходом у відставку. Просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи адміністративного позову та заперечень проти нього, встановив наступне.

Згідно матеріалів особистої пенсійної справи позивач знаходиться на обліку в УПФУ м. Селидове Донецької області відповідно до заяви від 14.11.2014 року та доданих до неї документів на підставі яких його пенсійна справа була переведена з УПФУ в Куйбишевському районі м. Донецька.

У період з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року позивач працював на посаді судді Апеляційного суду Донецької області, звільнений з посади згідно Постанови Верховної Ради України від 12.11.2015 року.

Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин, ОСОБА_2 є особою, на яку поширюються вимоги Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ.

Пунктом 2 ч. 12 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» внесено зміни до абзацу другого ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», шляхом заміни п'ятьма абзацами такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення".

Тобто, вказаними змінами встановлено, що в період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України, у тому числі «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно доЗакону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються незалежно від дати призначення пенсії.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Урядом. Таким чином, Верховна Рада України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач у період з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року працював на посаді, на яку поширюються вимоги Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тому відсутні підстави для нарахування та виплати йому пенсії у вказаний період.

Окрім того, слід зазначити, що тимчасове призупинення виплати пенсії позивачу у період з 01.04.2015 року по 23.11.2015 року здійснено не на підставі рішення (розпорядження) управління ПФУ, а на підставі виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 року в зв'язку з запровадженням особливого порядку виплати пенсій працюючим пенсіонерам. Дана норма закону чинна і позивачем в законному порядку не визнавалась неконституційною.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги. Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 70, 71, 159-163, 167, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання дій протиправними та зобов,язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29.06.2016 року.

Суддя Л. В. Пирогова