Справа № 826/1657/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/1657/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 червня 2016 року № 826/1657/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна»

до

відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві

про

визнання протиправною та скасування постанови від 17.12.2015 ВП №49672118,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови від 17.12.2015 ВП №49672118.

Відповідач у судове засідання не з’явився, явку свого представника не забезпечив, заперечень до суду не надав, з огляду на що розгляд адміністративної справи №826/1657/16 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі – рішення).

Приписами частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті (пункт 1 частини друга статті 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина перша статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом з тим, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій (частини перша та друга статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, предметом примусового виконання є застосування до підприємства з іноземними інвестиціями «Амік України» (боржник у виконавчому провадженні) заходів реагування у вигляді зупинення роботи АЗС підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до усунення порушень вимог пожежної та техногенної безпеки, зазначених в акті від 26.06.2015 №162, за адресою: проспект Московський, 20-а в Оболонському районі міста Києва, шляхом відключення джерел електроживлення та накладення печаток на розподільчі електрощитки приміщень АЗС, що відповідає зобов’язальному характеру рішення, яке підлягає примусовому виконанню.

Такими чином, оскільки такі заходи підлягають застосуванню до АЗС підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна», розташованого за адресою проспект Московський, 20-а в Оболонському районі міста Києва, у відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві були наявні законодавчо мотивовані підстави для відкриття виконавчого провадження №49672118, у відповідності до постанови від 17.12.2015.

При цьому, твердження позивача про відсутність у органів державної виконавчої служби повноважень із зупинення роботи підприємства у сфері пожежної та техногенної безпеки суд оцінює критично, оскільки такі заходи державний виконавець має право обирати самостійно, з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та змісту рішення, яке підлягає примусовому виконанню.

Беручи до уваги все викладене вище, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи із заявленого предмету та підстав позову.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.