Справа № 815/1026/16
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/1026/16

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Домусчі С.Д.

за участю секретаря: Богданової С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роверлайн-моторс" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Роверлайн-моторс" (далі ТОВ, позивач) звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про корегування митної вартості товарів №500060702/2016/000053/2 від 05 березня 2016 року;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, в митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №500060702/2016/00032 від 05 березня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час митного оформлення товару, який ввозився на митну територію України на умовах зовнішньоекономічного контракту, надав відповідачу усі необхідні документи відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України на підтвердження заявленої митної вартості. Наявність розбіжностей у документах, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості товару, про які зазначено в оскарженому рішенні, а також виявлена під час митного оформлення інформація щодо митного оформлення ідентичних товарів, на переконання позивача, не спростовують правомірності визначення ним митної вартості товарів за основним методом. Тому картка відмови та рішення про коригування митної вартості від 05 березня 2016 року, на думку позивача, прийнято необґрунтовано, всупереч вимог законодавства, у зв'язку з чим підлягають скасуванню як протиправні.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним 30 березня 2016 року прийнято постанову про задоволення позову.

Визнано протиправними та скасовано Рішення Одеської митниці ДФС про корегування митної вартості товарів №500060702/2016/000053/2 від 05 березня 2016 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, в митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №500060702/2016/00032 від 05 березня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які позивач подав для митного оформлення, містили достатні відомості про ввезений товар та підтверджували задекларовану митну вартість, визначену за ціною договору відповідно до статті 58 Митного кодексу України. Разом з тим відповідач не довів як необхідності надання декларантом додаткових документів для підтвердження митної вартості, заявленій у митній декларації №300060702/2016/002537 від 04 березня 2016 року, так і неможливості застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту).

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на наявність розбіжностей у наданих позивачем документах та те, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини, на думку апелянта, виключають можливості перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта додаткові документи та відомості відповідно до ст. 53 Митного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, в ході здійснення зовнішньо - економічної діяльності 20.08.2015 року позивачем (покупець) укладений з фірмою "HANGZHOU JOY SHINE 1MP.&EXP.C0..LTD", Китай (продавець) контракт № HJS/RM-15 на поставку товару, згідно п.2.1 якого вид, кількість, ціна, вартість Товару узгоджується між продавцем та покупцем і фіксується в Інвойсі, який є невід'ємною частиною цього Контракту. Відповідно до п.4.4 ціни розраховані на базі СІF (вартість, страховка, фрахт порти ("ІНКОТЕРМС" 2000) (а.с.41-44).

Відповідно до зазначеного контракту в Україну прибула партія вантажу (трактори садово-огородні, мотоблоки для обробки землі у розібраному стані, навісне обладнання для тракторів).

Позивач здійснив декларування зазначеного товару, який ввезений в Україну за МД №300060702/2016/002537 від 04.03.2016 року (а.с.22-28). Митна вартість товару відповідно до ст.266 Митного кодексу України визначена за першим методом: за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до Інвойсу, надані інші документи.

В цей же день 04.03.2016 року Одеська митниця повідомила позивача про те, що у зв'язку зі спрацюванням профілю ризику системи управління ризиками 105-2 та 106-2 щодо можливого заниження митної вартості та тим, що у поданих документах містяться розбіжності та не містяться всі відомості, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів, від декларанта вимагається протягом 10 днів надати додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації виробника товару, висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Також у вказаному повідомленні було зазначено про необхідність надання відповідно до ст.254 МКУ переклад документу типу 9610 (митна декларація країни відправлення від 28.12.2015 року №05065051) (а.с.29-30).

04.03.2016 року надав переклад документу, відомості з мережі Інтернет, каталог з продукцією та просив розглянути питання щодо розмитнення товару згідно з наданими документами.

05.03.2016 року о 10.18 год. Одеська митниця надіслала позивачу повідомлення у якості консультації, в якому зазначила, що відповідно до п.3 ст.52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати ситному органу (у разі наявності) додаткові відомості; 2) письмово звертатися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються у вільний обіг під надання гарантій; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) за власні кошти; 4) оскаржувати в порядку визначеному главою 4 Кодексу рішення митного органу та інші права. В цьому ж повідомленні Одеська митниця зазначила, що у зв'язку з отриманням від декларанта інформації про неможливість надання додаткових документів митним органом буде здійснено корегування митної вартості товару та застосований резервний метод визначення митної вартості товару (а.с.31-33).

05.03.2016 року о 11.35год. Одеська митниця повідомила позивача про відмову у митному оформлені товару (а.с.33), про що складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060702/2016/00032(а.с.34-35).

Крім того, Одеська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №500060702/2016/000053/2 від 05.03.2016 року, згідно якого визначила вартість товарів резервним методом, з роз'ясненням декларанту у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження, а також права на випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу (а.с.37-38).

Позивач вважаючи рішення відповідача неправомірними не сплатив митні платежі з фінансовою гарантією для випуску товару у вільний обіг, а 11.03.2016 року звернувся до суду про визнання протиправними та скасування рішень відповідача.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України можна зробити висновок, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Ця норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною другою статті 54 Митного кодексу України передбачається, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, аналізуючи наведені вище норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод, тобто за ціною договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Роверлайн-моторс" надано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінювані товари та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Одеська митниця зазначила у якості підстав наявність розбіжностей у документах та те, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Апеляційний суд зазначає, що в зазначених документах співпадає зазначена кількість одиниць та їх вага в упаковці. Вказані обставини зазначені та є також визначальними для вартості товару, оскільки згідно договору та листа контрагента позивача вартість одиниці товару визначається шляхом поділення загальної вартості партії на загальну вагу. Згідно з п 6.2, 6.3 розділу 6 (якість, упаковка і маркировка ) Контракту № HJS/RM-15 від 20.08.2015 року товар повинен бути упакований для транспортування відповідно специфікаціям покупця. Упаковка повинна бути придатною для загрузки (розгрузки), повинна захищати товар під час транспортування. Товар повинен бути упакованим у стандартну експортну упаковку Продавця (а.с.41-42).

Зазначені обставини у сукупності свідчать про необґрунтованість зазначення Одеською митницею у якості відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, того, що в поданих документах відсутня інформація включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари даних про включення до ціни товару ціни упаковки.

Також митний орган посилається на те, що у поданій до митного оформлення копії декларації країни відправлення від 28.12.2015 № 05065051 зазначено не всі артикули, які наявні в поданих до митного оформлення документах (інвойсі від 18.12.2015 №JS65534НТ та пакувальному листі від 18.12.2015 № JS6534НТ/Р);

Апеляційний суд зазначає, що декларація країни-відправника не міститься у переліку документів, які декларант повинен подавати митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраного методу її визначення. Проте саме кількість товару (182 комплектів), їх вага та загальна сума поставленого товару відповідає кількості та сумі, зазначеної позивачем в митній декларації та інвойсі, які є визначальними для митної вартості товару.

Щодо умов оплати товару, то вони визначені у контракті № HJS/RM-15 від 20.08.2015 року, якій наданий Одеській митниці, та в розділі 4 якого зазначено, що платіж за товар здійснюється шляхом переводу коштів на рахунок продавця, якій зазначений у даному контракті. Оплата здійснюється перерахуванням коштів на рахунок продавця по факту поставки протягом 90 банківських днів з моменту перетину товаром митного кордону України. При цьому згідно з контрактом та інвойсом реквізити банку та розрахунковий рахунок, які зазначені у Контракті, відповідають повністю реквізитам банку та розрахунковому рахунку, які зазначені у Інвойсі.

Як на підставу необхідності надання додаткових документів митним органом також зазначено відсутність в комерційному інвойсі від 18.12.2015 № М56534НТ умов оплати, відповідно до яких здійснюється дана поставка.

Апеляційний суд вважає такі посилання безпідставними, оскільки згідно 19 розділу Рекомендації Європейської економічної комісії ООН № 6 від 01.09.1983 року Формуляр-зразок уніфікованого рахунка для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/ТRАDЕ/148) - відомості про умови поставки і платежу повинні вказуватися або конкретним посиланням на стандартні умови, такі, як ІНКОТЕРМС, або шляхом точного опису застосовуваних умов.

Таким чином, посилання на умови Інкотермс, як це було здійснено в комерційному інвойсі від 18.12.2015 № Л86534НТ, а саме зазначення СІF-ОDESSA, UKRAINE. є вичерпним та достатнім відображенням відомостей про умови поставки та оплати.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що само по собі спрацювання профілю ризику системи управління ризиками 105-2 та 106-2 щодо можливого заниження митної вартості не є підставою для витребування будь-яких додаткових документів у декларанта. У будь-якому випадку підставою для витребування додаткових документів у декларанта щодо митної вартості товару повинні бути встановлені обставини, які визначені у ч.3 ст.53 МКУ підстав, а саме: наявність розбіжностей у документах, ознаки підробки документів, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наданих декларантом документів в цілому було достатньо для підтвердження заявленої митної вартості, а зазначення не всіх артикулів, про яке зазначив відповідач, жодним чином не вплинула і не могла вплинути на правильність її розрахунку, як і на правомірність визначення такої за ціною договору (контракту).

Тому за встановлених обставин висновок відповідача про неподання декларантом усіх обов'язкових документів відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України є необґрунтованим.

Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявності у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 198, 200, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роверлайн-моторс" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили після проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: С.Д. Домусчі