Справа № 816/351/16
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2016 р.Справа № 816/351/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Русанової В.Б.
Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.
за участю секретаря судового засідання Дудка О.А. Русанової В.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2016р. по справі № 816/351/16
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
визнати протиправними дії щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 70- кратного прожиткового мінімуму, що становить 85 260, 00 грн. та є меншим гарантованою державою соціальної виплати, встановленої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
зобов`язати донарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу до розміру 150- кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що становить 182 700, 00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 року відмовлено в задоволенні позову.

ОСОБА_1 (далі - позивач) не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу в якій просив постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 року скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно ч.6 ст.12, ч.1 ст. 41 КАС України в зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 02.04.2014 року по 13.03.2015р. ОСОБА_1 було призвано на військову службу у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року « Про проведення часткової мобілізації в Україні», що підтверджується військовим квитком . (а. с. 8, зворот).

13.03.2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2015 № 41-к , позивач звільнений у запас за станом здоров`я (а. с. 8, зворот, 14).

З 21.08.2015р. ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи в зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 225, довідкою МСЕК від 03.09.2015 (а. с. 10-12).

В зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги до Міністерства оборони України.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/6/14 позивача повідомлено, що відповідно до рішення, прийнятого Міністром оборони України 18.12.2015р. ОСОБА_1 призначена одноразова грошова допомога в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 85 260,00 грн. (а. с. 9).

Не погодившись з діями відповідача щодо нарахування одноразової допомоги у меншому розмірі, ніж визначено п.п.4 п.2 ст.16-2 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та спосіб, що встановлений законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Відповідно до ст. с 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Законом № 2011-XII ), якими визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 5 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до ч.2 ст.16-2 Закону України № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Судом встановлено, що відповідачем призначена позивачу одноразова грошова допомога в зв`язку з встановленням інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби в розмірі 70 прожиткових мінімумів.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150 прожиткових мінімумів згідно п.п. «б» ч.1 ст.16-2 Закону України № 2011-ХІІ, колегія суддів вважає помилковими.

Відповідно до п.п. «б» ч.1 ст.16-2 Закону України № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виплачується - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до підпункту 4 п.2 ст.16 Закону 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом 1.1 п.1, 2.1 п. 2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року N 402 (далі - Положення N 402) зазначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям, для проведення якої створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК).

Згідно підпункту 21.1 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Підпунктом "д" пункту 21.5 передбачено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймається зокрема в такому формулюванню- "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Таким чином підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Судом встановлено, що позивачу встановлено 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується свідоцтвом від 13.02.2015 № 255 госпітальної ВЛК військової частини в якому зазначено, що " Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби", а також вказаний факт зазначено як причина інвалідності у виписці з акту огляду МСЕК, довідці до акту огляду МСЕК /а.с. 10-13/.

Таким чином підставою для виплати одноразової грошової допомоги позивачу слугувало встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби.

Отже висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача при визначені розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є вірними.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини по справі, прийняв законне та обґрунтоване рішення, а тому підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2016р. по справі № 816/351/16 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Курило Л.В. Присяжнюк О.В.
Повний текст ухвали виготовлений 24.06.2016 р.