Справа № 347/2088/15
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Справа № 876/3370/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Бадівської О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання нечинним та скасування наказу про звільнення з державної служби, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання нечинним і скасування наказу №16-К від 29.09.2015 року про його звільнення з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилався на те, що оскаржуваним наказом його було протиправно звільнено з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації на підставі статті 147 КЗпП України. Підставою такого звільнення послужив факт притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 172-7 КУпАП, що є протиправним, оскільки правопорушення, за вчинення якого його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, він вчинив перебуваючи на попередній посаді голови Косівської районної державної адміністрації, і будь-яких порушень на новій посаді, з якої його було звільнено, не допускав.

Крім того, вказав на недопустимість його звільнення на підставі статті 147 КЗпП , оскільки вказана норма встановлює заходи стягнення за порушення трудової дисципліни та не визначає підстав для звільнення, тому не може бути застосована як підстава для розірвання трудового договору. Зазначення такої підстави звільнення є перешкодою для його подальшого працевлаштування.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року позов задоволено частково.

Змінено в наказі за №16-к від 29.09.2015 року формулювання звільнення ОСОБА_1 на «Звільнити ОСОБА_1 з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму райдержадміністрації з 29 вересня 2015 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (№3723-XII від 16.12.1993) відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (підстави, передбачені іншими Законами)».

Стягнуто з управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації (Майдан незалежності, 11, м. Косів, Івано-Франківська область) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, с. Рожнів Косівського району Івано-Франківської області) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.09.2015 р. до 25.03.2016 р. в розмірі 21 760 (двадцять одна тисяча сімсот шістдесят) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції в частині відмови в позові оскаржив ОСОБА_1, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою оскаржуваний наказ визнати нечинним та скасувати, поновити його на посаді начальника відділу соціально-економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ст. 147 КЗпП України, на яку посилається відповідач, спірних правовідносин не регулює, оскільки встановлює заходи дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни, а підстав для звільнення з роботи не передбачає. Зміна формулювання звільнення судом першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може мати місце тільки з підстав ст. 40, 41 КЗпП України, а не ст. 36 цього ж Кодексу, як помилково вважав суд. Застосування судом положень п.2 ч.1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» є безпідставним, оскільки дана норма спірних правовідносин не регулює.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, які апеляційну скаргу підтримали, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що розпорядженням Президента України за №704/2014-рп від 23.04.2014 року позивач призначений на посаду голови Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

23.12.2014 року розпорядженням Президента України за №1302/2014-рп ОСОБА_1 звільнений з посади голови Косівської районної державної адміністрації.

25.12.2014 року позивачем як головою Косівської районної державної адміністрації видано розпорядження №122-к «Про припинення роботи голови районної державної адміністрації ОСОБА_1.», яким позивач припинив роботу на посаді голови Косівської районної державної адміністрації з 25.12.2014 року та звільнений з посади голови Косівської районної державної адміністрації згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України з 25.12.2014 року в порядку переведення на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, туризму і торгівлі районної державної адміністрації.

26.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою на ім'я заступника начальника управління економічного розвитку, туризму і торгівлі Косівської районної державної адміністрації, в якій просив призначити його на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, туризму і торгівлі районної державної адміністрації.

26.12.2014 року наказом №34-к заступника начальника управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації позивач призначений на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації в порядку переведення з посади голови Косівської районної державної адміністрації з 26.12.2014 року.

14.07.2015 року постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області в справі про адміністративне правопорушення, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.08.2015 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 КУпАП, яке полягало в тому, що позивач всупереч вимог статті 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», усвідомлюючи про виникнення у нього реального конфлікту інтересів, 25.12.2014 року не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомив керівництво Івано-Франківської обласної державної адміністрації - своїх безпосередніх керівників про наявність у нього реального конфлікту інтересів при прийнятті рішення про його переведення на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації.

29.09.2015 року оскаржуваним наказом в. о. заступника начальника управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.» позивача звільнено з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації з 29.09.2015 відповідно до статті 147 КЗпП України.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання нечинним, скасування наказу та поновлення на посаді, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач був вправі припинити з позивачем державну службу з підстав п.2 ч.1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, згідно з якою крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16 -1 цього Закону.

З такими висновками суду колегія суддів погодитися не може з таких підстав.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначає Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року із змінами та доповненнями, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин і підлягає застосуванню до них.

Вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 КУпАП, належить до адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, яке встановлює відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї конфлікту інтересів.

Позивача в судовому порядку притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-7 КУпАП, яке полягало у неповідомленні ним безпосереднього керівника у випадках передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів, передбаченого Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Такий конфлікт полягає в тому, що будучи звільненим з посади голови Косівської районної державної адміністрації, позивач, діючи в своїх інтересах, видав розпорядження про переведення себе на посаду начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, туризму і торгівлі тієї ж районної державної адміністрації, не повідомивши про це своєму безпосередньому керівникові.

Постанова Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.07.2015 року щодо ОСОБА_1 набрала законної сили.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16 -1 цього Закону.

Статтею 16-1 Закону України «Про державну службу», в редакції, чинній на час вчинення позивачем правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбачено, що у разі виникнення конфлікту інтересів під час виконання службових повноважень державний службовець зобов'язаний негайно доповісти про це своєму безпосередньому керівникові. Безпосередній керівник державного службовця зобов'язаний вжити всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів, шляхом доручення виконання відповідного службового завдання іншому державному службовцю, особистого виконання службового завдання чи в інший спосіб, передбачений законодавством.

Відповідно до ст. 16-1 цього Закону, в редакції на час прийняття оскаржуваного наказу про звільнення, державні службовці зобов'язані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України "Про запобігання корупції".

Отже, відповідач був вправі припинити з позивачем правовідносини щодо перебування на державній службі з наведених підстав незалежно від того, на якій посаді державного службовця було вчинено правопорушення, пов'язане з корупцією - на посаді голови райдержадміністрації чи начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації.

Навівши вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовані до державних службовців, а також підстави припинення державної служби, тобто звільнення, законодавець в Законі «Про державну службу» порядку та строків застосування таких засобів впливу не передбачив.

Натомість такий порядок та строки притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників передбачені законодавством про працю, зокрема ст. 148, 149 КЗпП України.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Про необхідність дотримання строків притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, встановлених законодавством про працю, зазначено в постановах Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-403а12 та від 4.06.23013 року № 21-167а13. Висновки зазначеної судової інстанції в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для судів при вирішенні аналогічних справ.

З матеріалів справи, зокрема з постанови судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.07.2015 року видно, що правопорушення позивачем вчинено 25.12.2014 року, а виявлене - 25.06.2015 року.

Оскаржуваний наказ про звільнення відповідачем прийнято 29.09.2015 року, тобто з пропущенням як місячного, так і шестимісячного строків, встановлених зазначеною вище нормою закону.

Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з порушенням встановлених законом строків, які поновленню не підлягають, тягне за собою скасування наказу про звільнення, поновлення його на публічній службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З поданої довідки відповідача від 17.06.2016 року №5 видно, що заробіток позивача за два останні місяці перед звільненням протягом 33 робочих днів складає 4923,74 грн. Одноденний заробіток становить 149,20 грн. Розмір стягнення шляхом множення одноденного заробітку на 187 днів вимушеного прогулу з дня звільнення позивача з посади до дня його поновлення складає 27900,40 грн.

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскаржувана постанова підлягає скасуванню в повному об'ємі з прийняттям нової постанови про задоволення позову з наведених підстав.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі № 347/2088/15 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати як протиправний наказ №16-к виконувача обов'язків заступника начальника управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 29.09.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу соціально-економічного розвитку управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління економічного розвитку, торгівлі і туризму Косівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 27900,40 грн. (двадцять сім тисяч дев'ятсот гривень сорок копійок) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова в частині поновлення на публічній службі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І.Рибачук

Д.М. Старунський

Повний текст постанови

виготовлено 24.06.2016