Справа № 2-а-4824/08/1570
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2010 р.Справа № 2-а-4824/08/1570

Категорія: 3.3.3Головуючий в 1 інстанції: Аблов Є.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Милосердного М.М.

ОСОБА_1

при секретарі Кирницькій В.О.

з участю: ОСОБА_2 та його представників: ОСОБА_3 та Хатах ОСОБА_4, представника головного управління МНС України в Одеській області ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до головного управління МНС України в Одеській області про визнання незаконним наказу та визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до головного управління МНС України в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу №90 (по особовому складу) управління державної пожежної охорони УМВС України в Одеській області від 05 червня 2001 року про звільнення позивача з посади інспектора пожежної охорони СГПЧ-1 по охороні Жовтневого району м. Одеси УДПО через "службову невідповідність" за ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- зобовязання поновити позивача на посаді інспектора пожежної охорони;

- стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_2 вказував, що він був звільнений у період знаходження на лікарняному; з наказом про звільнення його не ознайомили. Крім того, "службова невідповідність" позивача була встановлена фактично вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2003 року і, тому, його звільнення у 2001 році є незаконним.

В ході розгляду позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд:

- визнати незаконним наказ №1 о/с (по особовому складу) Управління державної пожежної охорони УМВС України в Одеській області від 05 червня 2001 року про звільнення з посади інспектора пожежної охорони СГПЧ-1 по охороні Жовтневого району м. Одеси УДПО;

- визнати неправомірним факт не доведення до нього наказу про його звільнення;

- визнати факт протиправних дій (невидача трудової книжки) у відношенні до нього.

Представник відповідача позов не визнав, вказуючи, що позивач був звільнений законно; неодноразово повідомлявся про необхідність отримати трудову книжку, але так і не з'явився за нею. Крім того, вказував на пропущення позивачем строку звернення до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання незаконним наказу №90 о/с Управління державної пожежної охорони УМВС України в Одеській області від 05 червня 2001 року про звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора пожежної охорони СГПЧ-1 по охороні Жовтневого району м. Одеси УДПО; визнання неправомірним факт не доведення до ОСОБА_2 наказу про його звільнення; визнання факту протиправних дій (невидача трудової книжки) у відношенні до ОСОБА_2 - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також що у звязку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

З серпня 1988 року ОСОБА_2 працював на посаді молодшого інспектора СДПЧ-1 по охороні Жовтневого району м. Одеси.

Наказом начальника управління державної пожежної охорони УМВС України в Одеській області від 05 червня 2001 року №90 "По особовому складу" відповідно до п.д ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через службову невідповідність) старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_2 був звільнений з посади інспектора пожежного нагляду СДПЧ-1 по охороні Жовтневого району м. Одеси УДПО з 05 червня 2001 року. Підставою для видання такого наказу став наказ УДПО № 121-а від 20 квітня 2001 року.

Журнал ознайомлення з наказами управління державної пожежної охорони УМВС України в Одеській області був знищений у зв'язку зі збігом строку його зберігання.

Згідно з поясненнями позивача, він дізнався про своє звільнення в ході досудового слідства. Про наявність копії наказу про звільнення у матеріалах кримінальної справ: позивач знав, але ж ні він ні його захисник з матеріалами справи не знайомились.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2003 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 366 ч.1 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в доход держави в розмірі 680 грн. з позбавленням права на заняття адміністративно-розпорядницьких посад в органах державної влади строком на 1 рік.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2004 року вирок стосовно ОСОБА_2 змінено, на підставі ст.ст. 49, 74 КПК України, його звільнено від призначеного покарання, за перебігом строків давнини, в іншій частини вирок суду залишено без змін.

Ухвала суду набрала законної сили 01 червня 2004 року.

ОСОБА_2 звернувся до Одеського кружного адміністративного суду 20 лютого 2008 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущений строк звернення до суду. Крім того, на думку суду першої інстанції звільнення від покарання за перебігом строків давнини на підставі ст.ст. 49, 74 КПК України не є підставою для поновлення позивача на посаді, оскільки винність його у скоєнні злочину не спростована.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст. 233 КЗпП України, п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказується, що чинним законодавством передбачено, що громадянин може звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки, отже, враховуючи, що апелянт дотепер не отримав ні наказ про звільнення ні трудову книжку, висновки суду першої інстанції про пропущення ним строку звернення до суду є помилковими.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. "д" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас через службову невідповідність.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт знаходився на лікарняному:

- з 09 квітня по 10 травня 2001 року (довідка міській клінічній лікарні №10 а.с.18);

- з 15 травня по 01 червня 2001 року (лист звільнення від службових обовязків у звязку з тимчасовою втратою працездатності поліклініки УМВД Одеської області а.с.19), згідно якого 02 червня 2001 року апелянт повинен був стати до роботи;

- з 06 червня по 06 липня 2001 року (лист непрацездатності МКБ №1 а.с.21), згідно якого апелянт повинен був стати до роботи 07 липня 2001 року.

Наказ про звільнення позивача №90 був виданий 05 червня 2001 року.

Таким чином, доводи апелянта про те, що оскаржений наказ був виданий під час його знаходження на лікарняному спростовуються матеріалами справи.

Крім того, припис останнього лікарняного - стати до роботи 07 липня 2001 року, апелянт не виконав і, взагалі, на роботу не повернувся, що, в свою чергу, суперечить його доводам про необізнаність щодо існування оскарженого наказу.

Також, з матеріалів справи вбачається, що апелянт був звільнений з посади у звязку з службовою невідповідністю (за висновками атестаційної комісії за результатами перевірки, яка була здійснена прокуратурою Жовтневого району м. Одеси). У подальшому, обґрунтованість вказаної підстави була підтверджена вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2003 року та апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2004 року, якими встановлено, що у лютому 2001 року апелянт вчинив злочин, передбачений ст. 366 ч.1 КК України.

Наведені обставини свідчать про законність звільнення апелянта.

Стосовно доводів апеляційної скарги про поважність причин пропущення строку звернення до суду судова колегія зазначає наступне.

У первісному позові, апелянт взагалі не заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду. В уточненнях до позову, він обґрунтував поважність пропущення цього строку своєю хворобою, яка призвела до інвалідності, хворобою жінки, розглядом кримінальної справи та відмовою відповідача видати йому трудову книжку.

Однак, в справі не має інших доказів хвороби апелянта ніж перелічені вище лікарняні (інвалідність апелянту була встановлена на строк до 01 вересня 2002 року (а.с.10)), також не має доказів хвороби його жінки та жодної копії заяви, яка б свідчила про те, що він дійсно звертався за отриманням трудової книжки.

Отже, причини пропущення апелянтом строку звернення до суду не є поважними, одночасно, така обставина являється самостійною підставою для відмови у задоволенні позову що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 08.жовтня 2010 року.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: