Справа № 826/4556/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 червня 2016 року № 826/4556/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Голови Київської міської державної адміністрації Кличка Віталія Володимировича
про зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Голови Київської міської державної адміністрації Кличка Віталія Володимировича, у якій просить суд зобов'язати відповідача надати відповіді на кожну заяву, подану закладами, діяльністю яких керує і координує позивач, на укладання договору користування будівлею відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1513-р згідно ст. 117 Конституції України та ст. 30 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазнає, що відповідачем протиправно не надано відповіді на заяви від 21.12.2015 №28/1215, №27/1215, №26/1215, №45/1215.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2016 відкрито скорочене провадження у справі та запропоновано відповідачу, в разі невизнання адміністративного позову, у десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду письмові заперечення проти позову та докази на підтвердження цих заперечень або заяву про визнання позову.

Через канцелярію суду 03.06.2016 від представника відповідача надійшли письмові заперечення, які мотивовані тим, що листи закладу "Всеукраїнський експериментальний центр персональної освіти та соціалізації особистості" №28/1215, №27/1215 та №26/1215 від 21.12.2015 та загальноосвітнього навчального закладу "Спеціалізована школа "Славія" №45/1215 від 21.12.2015 не порушують права, свободи та інтереси позивача, оскільки вони стосуються виключно кореспондентів вищезазначених закладів, а зв'язок ОСОБА_1 з останніми не доведений.

Окрім зазначеного, в запереченнях наголошувалось на тому, що листи зокрема №28/1215, №27/1215 та №26/1215 від 21.12.2015 відповідач не отримував, відтак просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин саме позивача.

Отже, при розгляді адміністративної справи суд встановлює наявність або відсутність порушених прав позивача з боку органів державної влади на підставі наявних у справі доказів.

Як стверджує позивач у позові, відповідачем протиправно не надано відповідей на листи закладу "Всеукраїнський експериментальний центр персональної освіти та соціалізації особистості" №28/1215, №27/1215 та №26/1215 від 21.12.2015 та загальноосвітнього навчального закладу "Спеціалізована школа "Славія" №45/1215 від 21.12.2015.

Водночас, як встановлено судом та вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, по-перше, позивачем не надано доказів надсилання вищезазначених листів Голові Київської міської державної адміністрації Кличку Віталію Володимировичу, по-друге, ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів того, що він являється директором Всеукраїнського експериментального центру персональної освіти та соціалізації особистості.

Також, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3, яким підписано лист №45/1215 від 21.12.2015 уповноважував ОСОБА_1, представляти його інтереси в суді.

Таким чином, судом не встановлено будь-яких порушень прав позивача з боку відповідача.

Вказані позовні вимоги жодним чином не обґрунтовані позивачем із наданням відповідних доказів на підтвердження тих обставин про які стверджує позивач.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що під час розгляду справи не встановлено порушення прав позивача, і позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність порушень з боку відповідачів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

.Керуючись положеннями статей 160-163, 183-2, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.С. Мазур