Справа № 537/2516/16-а
Суддя: Маханьков О. В.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 537/2516/16-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2016р.Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Маханькова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

адвоката Чернова С.І.,

відповідача Дейна О.М.,

представника третьої особи Тимошенко О.О., Перетятько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду у місті Кременчуці Полтавської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до рядового поліції Поліцейської роти №1 батальйону УПП у м.Кременчуці Дейна Олени Миколаївни, третя особа Управління патрульної поліції у м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, де просить винести рішення, яким скасувати постанову серія ПС2 №672895 від 29.04.2016р. рядового поліції Поліцейської роти №1 батальйону УПП у м.Кременчуці Дейна Олени Миколаївни про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Свої вимоги мотивував тим, що постановою рядового поліції Поліцейської роти №1 батальйону УПП у м.Кременчуці Дейна Олени Миколаївни від 29.04.2016року на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122 КУпАП. Однак, він не погоджується з наявністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, вимушений оскаржити вищевказану постанову до суду.

Так, в постанові серія ПС2 №672895 від 29.04.2016р. вказано, що 26.04.2016 року о 19 год. 10 хв. в АДРЕСА_1 водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу у місці виїзду з прилеглих територій, чим суттєво заважав виїзду та заїзду, чим порушив пункт 15.9 ПДР України

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно ним був складений протокол за порушення водієм правил зупинки транспортного засобу. Транспортний засіб евакуатором доставлений на штраф майданчик.

В судовому засіданні представник третьої особи Управління патрульної служби у м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції з позовом не погодився, прохав суд відмовити в задоволенні заяви.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що дійсно 26.04.2016року вони були вимушені звернутися до поліції, тому що не мали можливість виїхати з двору, тому що ОСОБА_1 залишив автомобіль, перегородивши їм виїзд з двору. Дійсно вони повинні були їхати з онуком до педіатра.

Працівники поліції телефонували ОСОБА_1, але він не звернув на це увагу. Дійсно між ними існують недобросусідські відносини.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що дійсно в той день допомагав ОСОБА_1, дійсно ОСОБА_1 залишив транспортний засіб біля воріт, але була можливість іншому транспортному засобу виїхати з двору.

Суд, вислухавши позивача, відповідача,представника третьої особи,свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, встановив наступне:

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 ОСОБА_4 від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 62 Конституції України встановлює призумцію невинуватості, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

В судовому засіданні встановлено, що 29.04.2016 року постановою рядового поліції Поліцейської роти №1 батальйону УПП у м.Кременчуці Дейна О.М. на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 122КУпАП.

Згідно мотивувальної частини оскаржуваної постанови встановлено, що 26.04.2016 року о 19 год. 10 хв. в АДРЕСА_1 водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу у місці виїзду з прилеглих територій, чим суттево заважав виїзду та заїзду, чим порушив пункт 15.9» і» ПДР України.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність (ст. 9 КУпАП).

На підставі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст.71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

В судовому засіданні встановлено, та не заперечується самим скаржником ОСОБА_1, що дійсно 26 квітня 2016року о 18год. 00 хв. по АДРЕСА_1 водій ОСОБА_1, залишив транспортний засіб КІА К3000, н.з. НОМЕР_1, біля воріт домоволодіння, який належить декільком співвласникам.

Протокол складений 29 квітня 2016 року де часом зазначено 19.10год, тобто час, коли працівники поліції прибули за викликом.

Дійсно встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 водій ОСОБА_1 здійснив зупинку ТЗ у місці виїзду з прилеглої території, чим суттєво заважав виїзду та заїзду, чим порушив п.15.9. «и» ПДР України.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (надалі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9. ПДР)

Відповідно до п. 15.9 «и» ПДР України, забороняється зупинка ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Оскільки водій транспортного засобу під час виїзду з прилеглої території повинен дати дорогу транспортним засобам і пішоходам, то транспортні засоби, що стоять не повинні створювати йому обмеження в оглядовості проїзної частини, а тим більше створювати перешкоди під час виїзду з прилеглої території або в'їзду на неї.

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в'їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них;

проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги;

15.9. Зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м віддорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно власниками домоволодіння є гр. ОСОБА_6, ОСОБА_1. ОСОБА_8, ОСОБА_9

Дійсно 26.04.2016року ОСОБА_1 залишив транспортний засіб біля будинку АДРЕСА_1.

Дійсно,залишивши транспортний засіб біля воріт домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_1 суттєво заважав іншому співвласнику даного домоволодіння виїзду з території домоволодіння. Транспортний засіб був залишений напроти двох воріт і водій ОСОБА_10 був позбавлений можливості виїхати з двору.

Даний факт підтверджується як показами відповідача, та наданими в судовому засіданні фотокартками.

ОСОБА_1 мав можливість залишити транспортний засіб в іншому місці , але залишив напроти воріт, позбавивши можливість ОСОБА_10 виїзду з двору.

Судом також враховано що в Крюківському районному суді м.Кременчука на розгляді перебуває спір щодо користування земельною ділянкою та між ними існують недобросусідські відносини.

Суд вважає, що працівник поліції Дейна О.М., виявивши порушення правил дорожнього руху,правильно кваліфікували дії водія ОСОБА_1, водій ОСОБА_1 залишивши транспортний засіб на в*їзді - виїзді з прилеглої території суттєво заважав виїзду - заїзду іншому співвласнику домоволодіння ОСОБА_11, а також іншому транспорту виїзду заїзду на прилеглу територію, а саме в двір за адресою АДРЕСА_1, та правомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п.2 ч.1ст.293 КУпАП, орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, - залишає постанову без змін, а скаргу або протест без задоволення.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є безпідставні та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,76,79,160,161,163 КАС України, ст.ст.256,268,288,293 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до рядового поліції Поліцейської роти №1 батальйону УПП у м.Кременчуці Дейна Олени Миколаївни, третя особа Управління патрульної поліції у м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не брали участі в судовому розгляді - в цей же строк з дня отримання її копії.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30.06.2016 року.