Справа № 560/428/16-а
Суддя: Оборонова І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №560/428/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Оборонова І.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання нечинним та скасування рішення, зобов'язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області та просить поновити йому строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав; визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому щомісячну соціальну державну пенсію за період з 01 квітня 2015 року по 19 листопада 2015 року, а також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Позивач свій позов обгрунтовує тим, що до 19 листопада 2015 року працював на посаді заступника голови Дубровицької районної ради Рівненської області та отримував пенсію за віком. Проте з квітня 2015 року виплату пенсії йому було припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року.

Для виплати виплаченої пенсії, позивач звернувся із заявою до Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області. Проте листом від 13.05.2016 року у виплаті пенсії йому було відмовлено, що на думку позивача є неправомірним.

Від представника відповідача до суду надійшло заперечення проти позову, в якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за їх безпідставністю та недоведеністю. У запереченні зокрема зазначено, що позивачем при зверненні до суду пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду. Також вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон №213) внесено зміни до порядку призначення пенсії за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а також тимчасово на період з 01 квітня 2015 до 31 грудня 2015 року, встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам незалежно від дати призначення пенсії.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що з 05 лютого 2006 року по даний час позивач, перебуває на обліку в Зарічненському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та отримує пенсію за віком та до 19 листопада 2015 року працював на посаді заступника голови Дубровицької районної ради Рівненської області, яка віднесена до посад державних службовців.

У зв'язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, як пенсіонерам, які працюють на посаді державного службовця, виплату пенсії позивачу було припинено з 01 квітня 2015 року.

Вважаючи, що підстави для невиплати пенсії відсутні, позивач звернувся до Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою про виплату пенсії (а.с.8).

Проте, листом №06/02-2 від 13.05.2016 року, позивачу відмовлено у виплаті пенсії, оскільки він працював на посаді, передбаченій Законом України "Про державну службу" (а.с.9).

01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 № 213-VІІІ.

Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» були внесені зміни, якими з 01 квітня 2015 року встановлено, що "тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється."

На цій підставі Зарічненським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області з 01 квітня 2015 року, тимчасово припинено виплату пенсії позивачу, у зв'язку із тим, що він працював на посаді державного службовця, заступника голови Дубровицької районної ради Рівненської області.

Поряд із зазначеним, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закон № 213 щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються.

На теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України "Про державну службу", пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працював позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", у зв'язку з чим підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали.

Такий висновок щодо правового застосування норм частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII відповідає правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26 серпня 2015 року (адміністративна справа № 202/4641/15-а).

Відтак, з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати Позивачу вказаної пенсій були відсутні і починаючи з вказаного періоду право позивача на її отримання порушено.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплено основоположні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування серед яких є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Отже, фактично позивача позбавлено пенсії у порушення вимог та положень статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.ХІ.1950 (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі - Конвенція) в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, з огляду на таке.

Відповідно до Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Таким чином, запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 -VIII від 24 грудня 2015 року та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених законом України "Про державну службу" суперечать: статтям 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат та основоположним принципам, закріпленим у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через принцип юридичної визначеності, згідно якого остаточне рішення суду у справі не може піддаватися сумніву, навіть у разі зміни законодавства (п. 51, 52 рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 pоку). Крім цього, в роз'ясненні Верховного Суду України № 1-5/400 від 14 липня 2006 року, наданому на підставі листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у справі «Качко проти України», реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване статтями 22, 46, 58 Конституції України, статтею 14, статтею 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

Аналізуючи сукупність усіх наведених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати йому пенсії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Разом із тим, положеннями ст.99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду, як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як свідчать матеріали справи, Позивач звернувся до суду з даним позовом 17 травня 2016 року, подавши цей позов більш ніж через шість місяців з моменту порушення, на його думку, прав, свобод та законних інтересів.

Разом із тим, після надходження позову до суду, від Позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, яке обґрунтовує тим, що про невиплату пенсії він дізнався кілька місяців назад із засобів масової інформації. Зазначає, що він не міг передбачити, що орган державної влади, в даному випадку Зарічненське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області, який покликався захищати права та законні інтереси громадян у сфері пенсійного та соціального забезпечення, може ці права порушувати. Позивач не маючи юридичної освіти, не знав особливостей пенсійного законодавства, у зв'язку з чим не міг знати, що його права порушувались, а компетентні органи з цього органу його не інформували.

Проте, на думку суду Позивач не міг не знати про припинення йому з 01 квітня 2015 року виплати пенсії, оскільки пенсія йому виплачувалася кожного місяця, а тому про недоотримання сум пенсії, він повинен був дізнаватися кожного місяця після її отримання. Доказів того, що цей строк пропущений з поважних причин, позивач не надав, а тому позовні вимоги в частині з 01 квітня 2015 року по 16 листопада 2015 року, необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання не чинним та скасування рішення, зобов'язати вчинити певні дії - задоволити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання не чинним та скасування рішення, зобов'язати вчинити певні дії, в частині позовних вимог за період з 01.06.2015 по 16.11.2015 включно - залишити без розгляду.

Визнати дії Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком, неправомірними.

Зобов'язати Зарічненське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну соціальну державну пенсію за період з 17 листопада 2015 року по 19 листопада 2015 року включно.

Стягнути з Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області на користь ОСОБА_1 жителя АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Зарічненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Дубровицький районний суд, шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк, з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя підпис

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду І.В. Оборонова