Справа № 154/1592/16
Суддя: Лященко О. В.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

іменем України

23 червня 2016 року м. Володимир-Волинський

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною відмову в здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною відмови в здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці, обґрунтовуючи в позовній заяві свої вимоги тим, що він працював на посаді заступника голови Володимир-Волинського міського суду і після виходу в відставку в травні 2013 року з того часу перебуває на обліку в відповідача як суддя в відставці, отримуючи щомісячне довічне грошове утримання, нараховане відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів» у первісній його редакції в розмірі 90 відсотків отримуваної ним на посаді заступника голови Володимир-Волинського міського суду суддівської винагороди, що складалася з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат - 11470 грн., доплат за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу і перебування на адміністративній посаді в суді - в розмірі 5 відсотків посадового окладу.

У зв'язку із підвищенням з 01.12 2013р. розміру мінімальної заробітної плати, що склав 1218 грн., і відповідно - розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідачем на підставі постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 07.07.2015р. здійснено перерахунок раніше призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці, що виплачується, починаючи з 19 лютого 2015 року, по теперішній час.

Однак, з 01.09.2015р. розмір мінімальної заробітної плати склав 1378грн., а з 01.05.2016р. по теперішній час він складає 1450 грн., у зв'язку з чим підвищився розмір суддівської винагороди діючого судді на посаді заступника голови місцевого суду, що підтверджується довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області від 03.12.2015р. № 616 і 16.05.2016р. № 208.

Вважає,що в зв'язку із зміною розміру суддівської винагороди діючих суддів в бік його підвищення відповідно до зазначених вище довідок ТУ ДСАУ в Волинській області, має право на підставі положень ст. 22 Конституції України та ст.138 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій та статус суддів», у первісній його редакції, має право на перерахунок призначеного йому як судді в відставці щомісячного довічного грошового утримання, гарантії якого були закріплені в ч.4 ст.47 цього Закону ( ч.4 ст. 48 нині діючого Закону № 192-VІІI від 12.02.2015р.), де зокрема зазначено, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, та ч. 2 ст. 51 цього Закону ( ч.2 ст. 52 нині діючого Закону № 192-VІІI від 12.02.2015р.), де зазначено, що судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Проте, при зверненні 09.12.2015р. і 18.05.2016р. з письмовими заявами до відповідача щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці на підставі довідок ТУ ДСАУ в Волинській області від 03.12.2015р. № 616 і 16.05.2016р. № 208 йому було відмовлено з тих підстав, що здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям в відставці не передбачено нині діючим Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України № 192-VІІI від 12.02.2015р. «Про забезпечення права на справедливий суд» із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII.

Позивач вважає, що відмова відповідача в здійсненні йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці порушує його конституційні права, свободи та законні інтереси, а тому є протиправною, та просить: визнати протиправною відмову відповідача в здійсненні перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці відповідно з 09.12.2015р. і 18.05.2016р.; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату йому призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці в розмірі 90 відсотків грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області від 03.12.2015р. № 616 і 16.05.2016р. № 208, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці, починаючи відповідно з 09 грудня 2015 року і 18 травня 2016 року, з урахуванням проведених виплат; зобов'язати відповідача в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати йому перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці, а також стягнути з Державного бюджету України в його користь судові витрати в справі.

Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, та зазначає, що відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015р. № 192-VІІI передбачалось, що в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, що набрав чинності 28.03.2015р., внесено зміни до частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», якими передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також частиною четвертою цієї статті передбачено, що умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім того, частиною 5 розділу III Закону України від 02.03.2015р. № 213- VІІI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались, зокрема за Законом України «Про судоустрій та статус суддів», у зв'язку з чим відсутні підстави для перерахунку позивачеві щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідач просить розглядати справу за відсутності його представника.

Позивач у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності.

Суд, задовольнивши клопотання осіб, які беруть участь у справі, судовий розгляд здійснює в порядку письмового провадження.

Перевіривши та дослідивши письмові докази і матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді заступника голови Володимир-Волинського міського суду і після виходу в відставку в травні 2013 року з того часу перебуває на обліку в відповідача як суддя в відставці, отримуючи щомісячне довічне грошове утримання, нараховане відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів» у первісній його редакції в розмірі 90 відсотків отримуваної ним на посаді заступника голови Володимир-Волинського міського суду суддівської винагороди, що складалася з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат - 11470 грн., доплат за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу і перебування на адміністративній посаді в суді - в розмірі 5 відсотків посадового окладу.

У зв'язку із підвищенням з 01.12 2013р. розміру мінімальної заробітної плати, що склав 1218 грн., і відповідно - розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідачем на підставі постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 07.07.2015р., залишеної ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015р. без змін, здійснено перерахунок раніше призначеного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці, що виплачується, починаючи з 19 лютого 2015 року, по теперішній час.

Проте, з 01.09.2015р. розмір мінімальної заробітної плати склав 1378 грн., а з 01.05.2016р. по теперішній час він складає 1450 грн., у зв'язку з чим відповідно підвищився розмір суддівської винагороди діючого судді на посаді заступника голови місцевого суду, що підтверджується довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області від 03.12.2015р. № 616 і 16.05.2016р. № 208.

09 грудня 2015 року і 18 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовими заявами про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці на підставі довідок ТУ ДСАУ в Волинській області від 03.12.2015р. № 616 і 16.05.2016р. № 208, проте листами відповідача від 25.12.2015р. № 312/С-02 і 01.06.2016р. № 140/ С-02 йому було відмовлено з тих підстав, що здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям в відставці не передбачено нині діючим Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України № 192-VІІI від 12.02.2015р. «Про забезпечення права на справедливий суд» із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII.

Аналогічно мотивоване відповідачем заперечення на адміністративний позов.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними ) положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

У мотивувальній частині цього Рішення Конституційного Суду України зазначено, що положення частини третьої статті 141 нині діючого Закону № 2453-VI у редакції Закону № 213-VIII звужують зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечать частині першій статті 55, частині першій статті 126 Основного Закону України.

За таких обставин, до спірних правовідносин, що діяли до ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 також не можуть застосовуватися положення статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015р. № 192-VІІI із змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015р. № 213-VIII, оскільки вони суттєво звужують зміст та обсяг прав і свобод позивача як судді в відставці, а тому зазначені правовідносини відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 регулюються положеннями ст.138 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010р. «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з конституційних гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, зокрема для суддів в відставці - щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому, відповідно до частин другої і третьої ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічне положення закріплено в ч.6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453-VI про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453-VI в редакції, що діяла до внесених змін Законом України від 08.07.2011р. № 3668-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому частиною четвертою зазначеної вище статті передбачено, що в разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Внесеними Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, ( надалі - Закон № 3668-VI ), у частину третю статті 138 Закону № 2453-VІ змінами було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У внесених Законом № 3668-VI в частину п'яту ст. 138 Закону № 2453-VІ змінах визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного Фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак, Конституційний Суд України Рішенням від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У цьому Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, його максимальний розмір та обмеження в здійсненні перерахунків щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а також скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, його індексацію, застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України від 09.07.2003р. № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та інших передбачених законодавством перерахунків, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання в здійснення правосуддя.

Отже, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді ( суддівська винагорода ), як під час здійснення ним своїх повноважень, так і в майбутньому, у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці ( щомісячне довічне грошове утримання ). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів, і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24 березня 2015 року в аналогічній адміністративній справі зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Викладене вище відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Виходячи з викладеного, положень частин другої і третьої статті 22 Конституції України, частини 6 статті 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішень Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, суд вважає, що положення частини третьої статті 138 Закону України від 07.07.2010р. № 2453-VI із змінами, внесеними Законом України від 08.07.2011р.№ 3668-VI, Законом України від 27.03.2014р. № 1166-VII у редакції Закону України від 28.12.2014р. № 76-VIII, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.

Враховуючи, що положення Конституції України щодо гарантій незалежності суддів поширюються в однаковій мірі, як на суддів Конституційного Суду України, так і на суддів судів загальної юрисдикції, суд вважає, що судді в відставці, які працюють чи працювали в системі судів загальної юрисдикції, не можуть ставитися у менш вигідне становище в питаннях пенсійного забезпечення, а саме щодо нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання, порівняно з суддями Конституційного Суду України.

Крім того, положення статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453-VI, як до змін, так і після них, не тільки не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці, а навпаки ставлять у залежність його розмір від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Аналізуючи викладене, з урахуванням судової практики з вирішення справ зазначеної категорії, суд вважає, що є достатні підстави для визнання протиправною відмову відповідача в здійсненні перерахунку позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці в розмірі 90 відсотків грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області від 03.12.2015р. № 616 і 16.05.2016р. № 208, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відповідно з 09.12.2015р. і 18.05.2016р. - часу звернення позивача до відповідача із заявами про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до пункту 4 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституцій України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192- VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді , який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Відповідно до п.5 Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, зазначене Рішення має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Таким чином, є законні підстави для задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача у разі зміни розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати перерахунок позивачеві раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача понесені ним і документально підтверджені квитанцією № 80 від 07 червня 2016 року судові витрати у виді судового збору в розмірі 551, 20 грн.

На підставі ст.ст. 22 ч.ч. 2, 3; 126 ч.1 Конституції України, ст.ст.138 ч.3, 47 ч.6 Закону України від 07.07.2010р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», ст. 141 ч.3 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192- VIII, керуючись ст.ст. 8, 9, 11, ч.6 ст.128, 158-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в здійсненні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці відповідно з 09 грудня 2015 року і 18 травня 2016 року.

Зобов'язати Володимир-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці в розмірі 90 відсотків грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області від 03.12.2015р. № 616 і 16.05.2016р. № 208, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці, починаючи відповідно з 09 грудня 2015 року і 18 травня 2016 року, з урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати Володимир-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України у разі зміни розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати перерахунок ОСОБА_1 раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці.

Стягнути з Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в користь ОСОБА_1 судові витрати в справі в розмірі 551 ( п'ятсот п'ятдесят одна ) гривня 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: /-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В.Лященко