Справа № 2-а-551/11
Суддя: Кравчук Т. С.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-551/11
Провадження №2-а/522/56/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: ЗАТ «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання» Одесбуд», про визнання протиправним та скасування рішення, встановлення відсутності у Одеської міської ради та Виконкому компетенції на прийняття вищезазначених рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом, що був уточнений, до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, у якому просить скасувати та визнати протиправними: 1) рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 130 від 22.02.2006 року «Про затвердження містобудівного обґрунтування внесення змін до частки проекту детального планування мікрорайону «1-б» жилого району «Ближні млини» м. Одеси з розміщенням групи жилих будинків з об'єктами обслуговування населення та підземними паркінгами в межах кварталу, обмеженого вулицями: АДРЕСА_1, Авіаційною, Зеленою, Єфімова»; 2) рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 678 від 15.11.2006 року «Про надання закритому акціонерному товариству «Виробниче будівельно-монтажне управління «Одесбуд»» дозволу на проектування і будівництво двох жилих будинків по вул.. АДРЕСА_1 (буд. №№ 2,3)»; 3) рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 687 від 15.06.2007 року «Про внесення на розгляд Одеської міської ради питання щодо надання згоди закритому акціонерному товариству «Виробниче будівельно-монтажне управління «Одесбуд»» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресо: АДРЕСА_1, для проектування й будівництва 4-секційного 10-поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями»; 4) рішення Одеської міської ради № 1476-V від 04.07.2007 року «Про надання згоди закритому акціонерному товариству «Виробниче будівельно-монтажне управління «Одесбуд»» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтованою площею 0,73 га, за адресою: АДРЕСА_1, для проектування і будівництва 4-секційного 10-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями»; 5) рішення Одеської міської ради № 2730-V від 16.04.2008 року «Про погодження місць розташування об'єктів» в частині пунктів 57, 102, 103 додатку «Перелік об'єктів, місце розташування яких погоджується на території України»; встановити відсутність компетенції суб'єкта владних повноважень - Одеської міської ради та її виконавчого комітету на прийняття рішень, які обмежують права ОСОБА_1 власника та порушують права володіти, користуватися і розпоряджатися нежитловими об'єктами нерухомого майна по АДРЕСА_2

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що приймаючи перелічені рішення, виконком і Рада керувались наступними правовими нормами: 1) підпунктом 34 пункту 1 статті 26, пунктом 38 ч. 1 ст. 26, ст..ст. 31,33, п. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», 2) ст.. 24 Закону України «Про планування і забудову територій України», 3) ст.. 12, 124 Земельного кодексу України, 4) «Правилами забудови міста Одеси», прийнятими рішеннями Одеської міської ради від 26.09.2003 року № 1716-IV, без зазначення конкретних положень цих Правил, або їх змісту, 5) ч. 7 ст. 151 Земельного кодексу України, 6) постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 427 «Про затвердження Порядку вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів». Представник позивача пояснив, що перелічені рішення прийняті з порушенням вимог Конституції України, гарантованих нею прав, та всупереч зазначених нею повноважень органу місцевого самоврядування, при постанові оскаржених рішень не враховано норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року № 1952- IV з наступними змінами. який за ч. 1 ст. 1 регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

На підставі наведеного представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву.

Представник ЗАТ «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання» Одесбуд» у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу, суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

Звертаючись до суду з позовними вимогами стосовно визнання протиправними та скасування вищезазначених рішень, позивач звертає увагу суду на порушення фактом їх прийняття своїх законних прав, свобод та інтересів, що, на думку позивача, зумовлює необхідність визнання протиправними та скасування оскаржуваних у справі рішень Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради.

Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши докази, наявні в матеріалах судової справи, суд дійшов наступних висновків.

15 червня 2007 року виконавчий комітет Одеської міської ради, розглянувши клопотання закритого акціонерного товариства «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд», рішенням № 687 запропонував Одеській міській раді дати Товариству згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 0,73 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, для проектування та будівництва 4-секційного 10-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями.

Надалі, 04 липня 2007 року Одеською міською радою прийнято рішення № 1476-V, яким закритому акціонерному товариству «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд» надано згоду на розробку вказаного проекту землеустрою.

Однак, в матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 липня 2008 року № 886, прийняте на підставі клопотання Товариства про відмову від будівництва 4-секційного 10-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1

Вказаним рішенням виконавчий комітет Одеської міської ради скасував раніше прийняте рішення від 15 червня 2007 року № 687, яке є предметом розгляду по даній судовій справі.

Крім того, в матеріалах справи наявне також і рішення Одеської міської ради від 09 жовтня 2008 року № 3593-V, яким Одеська міська рада, розглянувши клопотання Товариства про відмову від будівництва вищезазначеного жилого будинку, вирішила також скасувати раніше прийняте рішення від 04 липня 2007 року № 1476-V.

З вищевикладеного вбачається, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15 червня 2007 року № 687 та рішення Одеської міської ради від 04 липня 2007 року № 1476-V самостійно скасовані відповідачами по справі, внаслідок чого припинили свою дію.

Суд звертає увагу сторін на те, що самостійне скасування Одеською міською радою та її виконавчим комітетом вищезазначених рішень фактично свідчить про відсутність предмету спору у частині визнання їх протиправними та скасування.

Так, не можуть бути визнанні неправомірними та скасовані рішення суб'єктів владних повноважень, які вже скасовані та не розповсюджують свою дії на правовідносини, що є предметом розгляду по даній судовій справі.

Крім того, з приписів пункту 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» вбачається, що, розглядаючи судові справи, суди адміністративної юрисдикції застосовують до спірних правовідносин лише ті способи судового захисту, якими може бути захищено/відновлено порушене право.

З наведеного вбачається, що скасування судом адміністративної юрисдикції вже скасованих рішень суб'єктів владних повноважень матиме суто формальний характер та не сприятиме захисту/відновленню будь-яких законних прав, свобод або інтересів позивача.

З урахуванням викладеного позовні вимоги у частині визнання протиправними та скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15 червня 2007 року № 687 та рішення Одеської міської ради від 04 липня 2007 року № 1476-V не підлягають задоволенню.

Відсутні у суду правові підстави також і для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 лютого 2016 року № 130 та від 15 листопада 2006 року № 678.

Так, рішенням від 22 лютого 2016 року № 130 виконавчий комітет Одеської міської ради затвердив містобудівне обґрунтування внесення змін до частки проекту детального плану мікрорайону «1-б» жилого району «Ближні Млини» м. Одеси з розміщенням груп жилих будинків з об'єктами обслуговування населення та підземними паркінгами в межах кварталу, обмеженого вулицями: АДРЕСА_1, Авіаційною, Зеленою, Єфімова».

Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15 листопада 2006 року № 678 стосується питання надання закритому акціонерному товариству «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд» дозволу на проектування та будівництво двох жилих будинків по АДРЕСА_1

Відповідно до частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного суд звертає увагу сторін на таке.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2015 року по справі № 21-34а15 дійшов висновку стосовно того, що відповідно до частини другої статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

ОСОБА_1 по даній судовій справі оскаржує рішення Одеської міської ради та Виконкому, які за своєю правовою природою є актами індивідуальної дії та породжують права й обов'язки лише у тих суб'єктів, до яких такі рішення адресовано.

Зі змісту наведених рішень вбачається, що на їх підставі у позивача не виникає жодних прав та обов'язків.

Відповідно до вищенаведеної постанови Верховного Суду України право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними рішеннями не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки оскаржувані рішення не стосуються його безпосередньо.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 лютого 2016 року № 130 та від 15 листопада 2006 року № 678 не підлягають задоволенню.

Натомість, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у частині визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 16 квітня 2008 року № 2730-V«Про погодження місць розташування об'єктів» у частині пункту 102, яким Одеська міська рада погодила закритому акціонерному товариству «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд» розташування 7-секційного жилого будинку (буд. № 2), спортивного комплексу (буд № 33) та культурного центру (буд. № 34) за адресою: мкр. 1-6 жилого району Ближні Млини, АДРЕСА_1.

Так, у провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 1570/9/2012 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, закритого акціонерного товариства «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд», Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Державного реєстратора Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_4, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання відсутності компетенції, скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково а саме, визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради щодо вирішення питання про оформлення надання ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки площею 6994 кв.м, на якій розташоване придбане нею у ВАТ «Верстатонормаль» за договором купівлі-продажу від 29.01.2003 року та зареєстровані за нею на праві власності в КП «ОМБТІ та РОН» нерухоме майно.

Водночас, ухвалою суду апеляційної інстанції встановлено, що протиправна бездіяльність Одеської міської ради, якою порушено вищезазначені законні права ОСОБА_1, виникла, у тому числі, шляхом погодження рішенням Одеської міської ради від 16 квітня 2008 року № 2730-V закритому акціонерному товариству «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд» розташування 7-секційного жилого будинку (буд. № 2), спортивного комплексу (буд № 33) та культурного центру (буд. № 34) за адресою: мкр. 1-6 жилого району Ближні Млини, АДРЕСА_1 (пункт № 102 рішення).

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на вищевикладені обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанції в межах судової справи № 1570/9/2012, суд приходить до висновку стосовно можливості задоволення адміністративного позову стосовно визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 16 квітня 2008 року № 2730-V у частині пункту 102.

При цьому, пункти 53 та 103 вказаного рішення не стосуються безпосередньо законних прав, свобод та інтересів ОСОБА_1, що прямо випливає з вищезазначених судових рішень та зумовлює відмову у задоволенні адміністративного позову у зазначеній частині.

Не підлягає задоволенню також і позовна вимога ОСОБА_1 стосовно встановлення відсутності компетенції Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради на прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Системний аналіз вищенаведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку стосовно того, що під компетенційними спорами розуміються спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб'єкти владних повноважень. Тобто, позивачем у компетенційних спорах є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

З наведеного вбачається, що позовна вимога стосовно визнання відсутності компетенції суб'єкта владних повноважень підлягає задоволенню лише у випадку її заявлення позивачем в особі суб'єкта владних повноважень.

Натомість, позивач по справі не є таким суб'єктом, у зв'язку з чим позовна вимога стосовно визнання відсутності у Одеської міської ради та її виконавчого комітету компетенції щодо прийняття оскаржуваних рішень не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,7,8,11,17,86, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: ЗАТ «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання» Одесбуд», про визнання протиправним та скасування рішення, встановлення відсутності у Одеської міської ради та Виконкому компетенції на прийняття вищезазначених рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 16 квітня 2008 року № 2730-V «Про погодження місць розташування об'єктів» у частині пункту 103 (ЗАТ «ВБМО «Одесбуд» 4-х секційний жилий будинок будівний АДРЕСА_1

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Приморський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя 16.06.2016