Справа № 2а-7051/12/2070
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року м. Київ К/800/10736/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Лосєва А.М., Олендера І.Я.,

при секретарі судового засідання Савченко А.А.,

за участю представника позивача Овчаренка І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Нововодолазької міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 по справі № 2а-7051/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Власівський Мірошник"

до Нововодолазької міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариством до суду заявлений позов до Державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень від 15.06.2012 № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 17 728 208,00 грн. та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання зі збору за забруднення навколишнього природного середовища за основним платежем на суму 36 603,05 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 9 150,76 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2012 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено, визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2011, за результати якої оформлено акт від 06.06.2012 № 405/22-0-34/34895482 та прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

В ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.3.9 п.5.3, пп. 5.5.1 п.5.5, пп. 5.6.1 п. 5.6. ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94- ВР "Про оподаткування прибутку підприємств", пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.8.2 п. 138.8, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до завищення Товариством від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у загальній сумі 17 728 208,00 грн., абз. "2", абз. "4" п. 2, абз. "1" абз. "2" п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 № 303 "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору", що призвело до заниження суми збору за забруднення навколишнього природного середовища на загальну суму 36 603,05грн.

Висновок контролюючого органу про порушення вимог Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" обґрунтовано тим, що Товариством безпідставно, віднесено до валових витрат суму нарахованих відсотків за використання коштів отриманих в кредит під проценти у компанії "TRITTICO HOLDING LIMITED", оскільки остання не є фінансовою установою та не має права надавати кошти у користування під проценти. Також контролюючий орган зазначив про безпідставну виплату Товариством своїм працівникам нагороди за результатом роботи за рік та віднесення даних сум до валових витрат, оскільки під час проведення перевірки не було надано документального підтвердження щодо підстав виплати такої винагороди (заохочення) та що такі виплати були проведені як компенсація за фактично надані послуги (відпрацьований час).

Контролюючий орган також дійшов висновку про заниження позивачем суми збору за забруднення навколишнього природного середовища у зв'язку з розміщенням відходів в понадлімітних обсягах та на території (звалищі), яке не забезпечує повного виключення забруднення атмосферного повітря та водних об'єктів.

Визначивши характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, виходив з того, що позивачем цілком правомірно було віднесено до складу валових витрат суму нарахованих відсотків компанії нерезиденту "TRITTICO HOLDING LIMITED", оскільки вказані відсотки були нараховані за використання коштів отриманих за кредитним договором, також правомірно до валових витрат віднесено і суми виплати працівникам підприємства винагороди по результатам роботи за рік, оскільки рішення про преміювання було прийняте Загальними зборами учасників Товариства в межах компетенції визначеної його Статутом.

Щодо збору за забруднення навколишнього середовища суд дійшов висновку про безпідставність його визначення позивачу, оскільки контроль щодо дотримання лімітів розміщення відходів не є компетенцією Державної податкової інспекції.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач заключив з компанією "TRITTICO HOLDING LIMITED" (Кіпр) кредитний договір від 10.05.2007 № ВМК-1/07, відповідно до якого компанія "TRITTICO HOLDING LIMITED" надала Товариству грошові кошти в сумі 8000000,00 дол. США в кредит під 11% річних, строк погашення кредиту 31.12.2010. Даний договір зареєстровано 22.05.2007 за № 10-201/12633 головним управлінням національного банку по м. Києву і Київській області (реєстраційне свідоцтво № 6996). Додатковою домовленістю № 1 від 13.01.2009 до кредитного договору № ВМК-1/07 від 10.05.2007 було збільшено розмір процентів за користуванням кредитних коштів до 16,69 % річних. Додаткову домовленість зареєстровано 29.05.2009 № 09-204/11386 Головним управлінням національного банку по м. Києву і Київської області, додаток до реєстраційного свідоцтва від 29.05.2009 №1.

Відповідно до кредитного договору від 13.08.2010 № 1/ВМ компанія "TRITTICO HOLDING LIMITED" надає Товариству грошові кошти в сумі 8000000,00 дол. США в кредит під 11% річних, строк погашення кредиту 12.08.2015. Даний договір зареєстрований 06.09.2010 № 09-204/19575 Головним управлінням національного банку по м. Києву і Київської області, реєстраційне свідоцтво № 12837.

Також між позивачем та компанією "TRITTICO HOLDING LIMITED" укладено кредитний договір від 12.10.2011 № 1/11 ВМ за яким Товариство отримало грошові кошти в сумі 8000000,00 дол. США в кредит за ставкою 11% річних зі строком погашення кредиту 11.10.2012. Даний договір зареєстровано 28.11.2010 № 09-204/20879 Головним управлінням національного банку по м. Києву і Київській області, реєстраційне свідоцтво № 14518.

Метою використання коштів по вказаних кредитних договорах було поповнення обігових коштів та налагоджування фінансово-господарської діяльності Товариства.

Судами також встановлено, що нараховані за період 01.07.2010 по 31.12.2011 проценти за користування кредитними коштами, отриманими в кредит у компанії "TRITTICO HOLDING LIMITED", позивачем віднесено до складу валових витрат.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємства" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

А пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами), протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 1.11 ст. 1Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства" кредит - кошти та матеріальні цінності, які надаються резидентами або нерезидентами у користування юридичним або фізичним особам на визначений строк та під процент.

Фінансовий кредит - кошти, які надаються банком-резидентом або нерезидентом, кваліфікованим як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають статус небанківських фінансових установ, згідно з відповідним законодавством, а також іноземними урядами або його офіційними агентствами чи міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк, для цільового використання та під процент. Правила надання фінансових кредитів встановлюються Національним банком України (стосовно банківських кредитів), а також Кабінетом Міністрів України (стосовно небанківських фінансових організацій) відповідно до законодавства (пп. 1.11.1 п. 1.11 ст. 1Закону України "Про оподаткування прибутку підприємства").

Згідно преамбули та п. 1 Указу Президента України від 27.06.1999 №734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" з метою врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та відповідно до п. 4 розділу ХУ "Перехідні положення" Конституції України установлено, що договори, які передбачають виконання резидентами боргових зобов'язань перед нерезидентами за запозиченими у них кредитами, позиками в іноземній валюті, підлягають реєстрації НБУ.

Постановою Правління НБУ від 17.06.2004 № 270 затверджено Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, яким визначено, зокрема, умови, порядок, строки реєстрації кредитних договорів, укладених з нерезидентами.

Таким чином, враховуючи, що Головним управлінням НБУ по м. Києву і Київської області були зареєстровані саме кредитні договори, укладені позивачем з нерезидентом - компанією "TRITTICO HOLDING LIMITED" про отримання кредиту в іноземній валюті з метою поповнення обігових коштів та налагодження фінансово-господарської діяльності, із визначеною процентною ставкою, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем правомірно було віднесено до складу валових витрат суму нарахованих відсотків за використання коштів отриманих в кредит під проценти у компанії "TRITTICO HOLDING LIMITED".

Крім того, в матеріалах справи наявний документ (т. 1 а.с. 92-94), який підтверджує, що компанія "TRITTICO HOLDING LIMITED" має право здійснювати певні фінансові операції, зокрема, і надавати відсоткові кредити іноземним юридичним особам, що також спростовує посилання контролюючого органу на те, що компанія "TRITTICO HOLDING LIMITED" не немає права надавати кошти у користування позивачу під проценти.

Відповідно до пп. 5.6.1 п .5.6 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до складу валових витрат платника податку відносять з таким платником податку, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін.

Відповідно до додатку №6 Колективного договору Товариства від 28.05.2008 "Положення про порядок і умови виплати винагороди по результатам роботи за рік ТОВ "Власівський Мірошник" , винагорода за результатами роботи за рік виплачується за рахунок прибутку, що залишається в розпорядженні підприємства.

А згідно п. 13.2 ст. 13 Статуту ТОВ "Власівський Мірошник" усі питання, пов'язані із розподілом прибутків, розглядаються і затверджуються Загальними Зборами Учасників на засіданнях за підсумками фінансового року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно Колективного договору, протоколу Загальних Зборів Учасників ТОВ "Власівський Мірошник" від 27.10.2010 №9/1, наказу по Товариству від 28.10.2010 №391, працівникам Товариства була здійснена виплата премії за високі показники в роботі у 2010 році під час реконструкції існуючих основних засобів елеватора та будівництва нової частини елеватору зі зберігання зернових культур на 53000 т.

Таким чином, твердження контролюючого органу про відсутність документального підтвердження щодо підстав виплати винагороди працівникам є необґрунтованим, рішення про преміювання було прийняте Загальними Зборами Учасників ТОВ "Власівський Мірошник" в межах компетенції визначеної Статутом Товариства, крім того, враховано також і прогнозований прибуток Товариства, а отже позивачем цілком правомірно до складу валових витрат віднесено суми винагороди (премії) виплаченої працівникам підприємства.

Правомірним є також і висновок суду апеляційної інстанції, що Державна податкова інспекція має право здійснювати контроль за своєчасністю та повнотою сплати збору за розміщення відходів, натомість контроль щодо дотримання лімітів розміщення відходів відповідно до норм законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, віднесений до компетенції інших державних органів.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про відходи" розміщення відходів - це зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях та об'єктах.

За розміщення відходів із суб'єктів підприємницької діяльності стягується плата (ст. 9вказаного Закону).

Відповідно до п. 2 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого постановою КМУ від 01.03.1999 № 3030, збір за забруднення навколишнього природного середовища справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними та пересувними джерелами забруднення та за розміщення відходів.

Суми збору, який справляється за викиди стаціонарними джерелами забруднення, скиди і розміщення відходів, обчислюються платниками збору самостійно щокварталу наростаючим підсумком з початку звітного року на підставі затверджених лімітів (щодо скидів і розміщення відходів) виходячи з фактичних обсягів викидів, скидів і розміщення відходів, нормативів збору та визначених за місцем знаходження цих джерел коригуючих коефіцієнтів. (п. 4 вищезазначеного Порядку)

Згідно до п. 14 Порядку контроль за дотриманням лімітів скидів та розміщення відходів здійснюється Держекоінспекцією, органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, спеціальними підрозділами Мінприроди.

Пунктом 15 вказаного Порядку передбачено, що органи державної податкової служби здійснюють контроль за своєчасністю та повнотою сплати збору, які згідно з планом перевірок залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та спеціальних підрозділів Мінприроди для перевірки правильності визначення платниками збору фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Таким чином, враховуючи, що під час проведення перевірки Державною податковою інспекцією не було залучено працівників відповідних органів для правильності визначення фактичних обсягів розміщення Товариством відходів, суд приходить до висновку про безпідставність визначення позивачу грошового зобов'язання зі збору за забруднення навколишнього природного середовища.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин переглянуте судове рішення апеляційної інстанції у справі відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Нововодолазької міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 по справі № 2а-7051/12/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді А.М. Лосєв

І.Я. Олендер