Справа № 415/1692/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Фастовець В.М.
Суддя-доповідач - Арабей Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року справа №415/1692/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Шишова О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Лисичанської міської ради на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 13 травня 2016 року у справі № 415/1692/16-а за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із позовом до Виконавчого комітету Лисичанської міської радипро скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 76/7-2016 року від 24 березня 2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу; закриття справи про адміністративне правопорушення(а.с. 2-3).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 13 травня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано постанову серії №76/7-2016 року від 24 березня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтю 152 КУпАП, стягнення штрафу в сумі 1020,00 грн., провадження по адміністративній справі закрито (а.с. 40-41).

Не погодившись з судовим рішенням, Виконавчий комітет Лисичанської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 13 травня 2016 року у справі № 415/1692/16-а та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом, при прийнятті спірного рішення не враховано, що при розгляді матеріалів справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності нею надані відповідачу пояснення, в яких вона не заперечувала проти факту торгівлі на невстановленому місці, факт цього правопорушення встановлено і доведено під час розгляду адміністративною комісією справи.

Крім того, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє зазначення яку саме заборону порушено позивачем та на якому об'єкті благоустрою самовільно встановила лоток для торгівлі, оскільки всі ці данні містяться в постанові та в протоколі про адміністративне правопорушення.

Щодо твердження суду, що позивач не мала спеціального дозволу для торгівлі, апелянт зазначив, що ця норма рішенням Лисичанської міської ради № 53/923 від 29.09.2013 року виключена з п. 11 Правил благоустрою міст Лисичанськ та Привілля, затверджених рішенням Лисичанської міської ради від 14 червня 2007 року № 314.

При цьому, апелянтом зазначено, що позивач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності щодо здійснення торгівлі біля вказаного в протоколі будинку (а.с. 47-49).

Позивач, представник відповідача у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

29 червня 2016 року від представника відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Виконавчого комітету Лисичанської міської ради.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача,перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 17 березня 2016 року інспектором поліції Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області складено протокол Серії ЛГ № 000463 про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 передбачене ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення позивач 17 березня 2016 року о 12:10 год. самовільно встановила місце торгівлі з лотка м'ясом біля буд. 1а, кв. Східний, м. Лисичанськ, чим порушила п. 11 Правил благоустрою м. Лисичанська, м. Привілля, затвердженими рішенням Лисичанської міської ради від 14 червня 2007 року № 314 (а.с. 17).

24 березня 2016 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Лисичанської міської ради, розглянувшею матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, прийнято постанову, якою ОСОБА_2 визнано винною у порушенні п. 11 «Правил благоустрою території м. Лисичанська та м. Привілля», затвердженими рішенням Лисичанської міської ради від 14 червня 2007 року № 314 та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1 020,00 грн. на виконання вимог ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що також підтверджується протоколом засідання комісії № 7 (а.с. 5,33,51).

Спірним питанням у справі єправомірність прийняття спірноїпостанови та накладення на позивача адміністративного стягнення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ні в протоколі, ні у постанові про адміністративне правопорушення не зазначено яку саме заборону порушила позивач та на якому саме об'єкті благоустрою самовільно встановила лоток, не має посилання чи було це місце спеціально відведеним для торгівлі та відсутні данні щодо наявності у позивача спеціального дозволу на торгівлю, наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення не доведена, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такою, що підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня2005 року № 2807-IV (далі - Закон № 2807) благоустрій населених пунктів - комплекс робіт інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;

Згідно з ст. 13 Закону № 2807 до об'єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам'ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону № 2807 на об'єктах благоустроюзабороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2007 року Лисичанської міською радою прийнято рішення № 314 (а.с. 34) з подальшими змінами рішенням ради № 53/923 від 26 вересня 2013 року (а.с. 35), яким затверджено «Правила благоустрою територій м. Лисичанська , м.Привілля»(далі - Правила).

Відповідно до п.2 абз. 2 розділу 11 Правил встановлено, що без погодження з відповідними службами міста самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами та місця торгівлі.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2016 року інспектором поліції Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області складено протокол про адміністративне правопорушення позивачем державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів саме в частині встановлення позивачем у не відведеному на те місці торгівельного лотку (а.с. 33).

Як вбачається зі змісту ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил,норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

24 березня 2016 року адміністративна комісія при виконавчому комітеті Лисичанської міської ради, розглянула матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийняла постанову (а.с. 5).

При прийнятті спірного рішення комісії опиралась, як на доказову базу, на пояснення правопорушника, в яких вона не заперечувала проти того, що 17 березня 2016 року дійсно встановила торгівельний лоток м'ясом у невстановленому на те місці біля буд. 1а, у кварталі Східний, м. Лисичанську після чого почала здійснювати його продаж.

Крім того, у поясненнях зазначила, що у даному місці не можна установлювати торгівельний лоток вона не знала (а.с. 16).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що посадовими особами відповідача при розгляді справи не було допущено процесуальних порушень, справу розглянуто всебічно та повно. Відповідним складом комісії та з дотриманням процесуальних норм передбачених КУпАП.

24 березня 2016 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Лисичанської міської ради за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення прийнято постанову, якою визнано ОСОБА_2 винною у порушенні п. 11 Правил благоустрою м. Лисичанська, м. Привілля та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1 020,00 грн. на виконання вимог ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому також зазначено місце , час події та обставини скоєння правопорушення(а.с. 5).

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи порушення позивачем п. 11 Правил, суд вважає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1 020,00 грн.

При цьому суд зазначає, що позивач неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за таке ж саме порушення, що підтверджується постановами про адміністративне правопорушення від 24 грудня 2015 року та 10 березня 2016 року (а.с. 13, 14) при цьому позивач погоджувалась з ними та сплатила до місцевого бюджету штрафні санкції (а.с. 31,32), а відтак суд вважає, що пояснення позивача, що вона не знала про заборону на встановлення торгівельного лотку у не відведеному на те місці є необґрунтованими.

Щодо твердження суду першої інстанції на те, що а ні в протоколі, а ні у постанові про адміністративне правопорушення не зазначено яку саме заборону порушила позивач та на якому саме об'єкті благоустрою самовільно встановила лоток, суд не приймає до уваги, оскільки, дослідивши протокол та постанову, суд дійшов висновку, що його складено у відповідності до вимог чинного законодавства із зазначенням всіх необхідних відомостей щодо правопорушення позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не вірно встановив обставини по справі, вважає, що спірна постанова прийнята правомірно, а відтак постанова суду першої інстанції є такою, що підлягає скасуванню із прийняттям нової постанову, якою слід відмовити у задоволені позову.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції згідно ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Лисичанської міської ради -задовольнити.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 13 травня 2016 року у справі № 415/1692/16-а- скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

О.О. Шишов