Справа № 809/185/16
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2016 р. Справа № 809/185/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Пиріг Х.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представник відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправною і скасування постанови ВП №48120304 від 30.11.2015 та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №48120304 від 30.11.2015 з примусового виконання виконавчого листа №809/1278/15, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 03.07.2015 та зобов'язання продовжити виконавче провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.02.2016 при ознайомленні з матеріалами справи №809/1278/15, позивач дізнався про закінчення виконавчого провадження. Стверджує, що постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №48120304 від 30.11.2015 йому не направлялася. Висновки щодо виконання постанови суду по справі №809/1278/15 не відповідають дійсності, оскільки зроблені на підставі листа боржника по виконавчому провадженню №13/296 від 30.07.2015 про виконання судового рішення в добровільному порядку, який не відповідає дійсності, оскільки звернення не були розглянуті по суті.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовні заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Обов'язком щодо доказування правомірності свого рішення не скористався, витребуваних доказів суду не подав.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, - судом продовжено розгляд справи за відсутності відповідача.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Прийняття рішення суб'єктом владних повноважень з порушенням одного із пунктів, передбачених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для визнання протиправним та його скасування.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 17 вказаного Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Цурканом В.М. 16.07.2015 відкрито виконавче провадження ВП №48120304 з виконання виконавчого листа №809/1278/15, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 03.07.2015, про зобов'язання сектор медичного забезпечення управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області розглянути відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» шість заяв ОСОБА_1 від 03.11.2014, а саме заяви з проханнями: письмового вибачення, публічного вибачення, нетабелювання робочого часу, обґрунтування відмови у прийнятті та реєстрації заяв, обґрунтування не розгляду заяв більше тридцяти днів, обґрунтування невиплати заробітної плати та здійснення виплат. Боржнику надано строк добровільно виконати виконавчий лист до 23.07.2015 (а.с.86-87).

Відповідно до пункту 8 частини 1, частини 3 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 цього Закону передбачений обов'язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №48120304 від 30.11.2015 постановлена на підставі пункту 8 частини 1 статті 49, статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.89).

Однією з підстав для визнання протиправним та скасування рішення, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є необґрунтованість, тобто не урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виконавчий орган заперечень проти позову не подав та не довів, що державним виконавцем були вжиті усі можливі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання судового рішення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки, відповідачем не виконано покладеного на нього частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України процесуального обов'язку, та не спростовано доводи позивача про неправомірність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №48120304 від 30.11.2015, зокрема щодо не розгляду, відповідно до Закону України «Про звернення громадян» шести заяв ОСОБА_1 від 03.11.2014., то суд вважає, що рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є необґрунтованим.

Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи норми статті 124 Конституції України щодо обов'язковості до виконання всіх судових рішень, суд приходить до висновку про підставність скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником - відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Отже, враховуючи вищевикладене та вимоги статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», позовні вимоги в частині зобов'язання продовжити виконавче провадження, є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1, 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що судовий збір не був сплачений та те, що позов підлягає задоволенню у частині скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, то судові витрати у даній справі не підлягають розподілу.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №48120304 від 30.11.2015.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 27.06.2016.