Справа № 524/11019/14-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 р. Справа № 524/11019/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.04.2016р. по справі № 524/11019/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області, в якому просила:

стягнути з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07.07.2011 року по 15.04.2015 року у сумі 147003 (сто сорок сім тисяч три) грн. 00 коп.

Постановою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 25.04.2016 року позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про зобовязання вчинити дії - задоволено частково. Стягнуто з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.07.2011 року по 15.04.2015 року у сумі 46641 (сорок шість тисяч шістсот сорок одна) грн. 60 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області судовий збір у сумі 73,08 грн.

Позивач, вважаючи, що суд першої інстанції вирішивши справу по суті правильно, але не вірно обрахував суму коштів, яка підлягала стягненню на її користь, подала апеляційну скаргу на постанову суду, в якій просить змінити постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 25.04.2016 року в частині суми стягнення коштів з 46641 грн. 60 коп. на 147003 грн. 00 коп.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, позивач в період з 26.01.2010 року по 07.07.2011 року працювала на посаді спеціаліста І категорії відділу комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука. Відповідач при звільненні не розрахувався з нею щодо виплати в повному обсязі матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік.

30.09.2014 року постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №524/2704/14-а суд встановив, що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем в 2010 році мала обов'язковий характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд зобов'язав виконавчий комітет Автозаводської районної ради Кременчука обчислити та виплатити позивачу за 2010 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік.

На виконання вказаного судового рішення відповідач нарахував та виплатив позивачу кошти лише 15.04.2015 року. Таким чином, позивач вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку з 07.07.2011 року по день виплати заборгованості по заробітній платі.

Вищезазначеним рішенням було підтверджено факт не виплати позивачу всіх сум, що належать їй на час звільнення, а саме не виплаченої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 року, які належали позивачу до виплати.

Також, вказаним рішенням було встановлено факт незаконності дій виконавчого комітету в частині обчислення та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2010 року в меншому розмірі ніж було визначено в колективному договорі.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 є обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Умови та порядок обчислення середньої заробітної плати визначено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Із п.5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середнього динна) заробітна плата працівника.

Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення

професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці;

інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної

роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком

відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, розмір нарахованої заробітної плати позивачу у травні 2011 року становив 3706,52 гривень, у червні 2011 року - 2328,50 гривень. (а.с. 111-112)

З огляду на викладене, враховуючи порядок розрахунку середнього заробітку, враховуючи кількість робочих днів у травні 2011 року - 19 робочих днів, у червні 2011 року - 20 робочих днів (загалом - 39 робочих днів), а також загальний розмір заробітної плати позивача за період з травня 2011 року по червень 2011 року - (3706,52 гривень + 2328,50 гривень), середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата становить 154,74 гривень (3706,52 гривень + 2328,50 гривень) / (19 робочих днів + 20 робочих днів).

При цьому, період, за який розраховується середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивачу становить період з 07 липня 2011 року по 15 квітня 2015 року включно, тобто загалом 950 робочих днів.

Отже, розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки визначається шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів протягом усього часу затримки, що становить: 154,74 гривень х 950 робочих днів = 147003 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції невірно була визначена середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а отже і сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07.07.2011 року по 15.04.2015 року, яка складає 147003 гривень.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового закріпленні в ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дав неналежну оцінку доказам, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, колегія судів вважає за необхідне, відповідно до ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.04.2016р. по справі № 524/11019/14-а скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку задовольнити.

Стягнути з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07.07.2011 року по 15.04.2015 року в сумі 147003 (сто сорок сім тисяч три) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Чалий І.С.
Судді(підпис) (підпис) Зеленський В.В. Пянова Я.В.