Справа № 815/317/16
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 червня 2016 року м. Київ К/800/16059/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Олексієнко М.М. вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_2 на судові рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти відповідне рішення,

В С Т А Н О В И В :

13 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2016 року, якими в задоволенні позову відмовлено.

Ставиться вимога про скасування судових рішень та ухвалення нового про задоволення позову. Посилається на те, що судами порушені норми матеріального і процесуального права. Зокрема, не врахований реальний ризик зазнати в країні походження жорстокого та принижуючого поводження до нього.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до положень, передбачених пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадку, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга є необґрунтованою, якщо викладені в ній доводи не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права або такі посилання є безпідставними.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, є безпідставні.

Згідно з пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України від 8 липня 2011 року № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженцем визнається особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Причини в'їзду на територію України, позивач повідомив про ймовірне переслідування через належність до певної соціальної групи.

Проте, як установлено судами, побоювання ОСОБА_2 стати жертвою переслідувань через належність до певної соціальної групи, не є обґрунтованими.

Доводи позивача про реальний обґрунтований ризик зазнати в країні походження жорстокого та принижуючого поводження, не знайшли свого підтвердження у зібраних та досліджених судами доказах. Довідку, яку надав ОСОБА_2, суди визнали як неналежний доказ, оскільки позивач звернувся за захистом до кримінального відділу управління поліції м. Кабул 21.01.2014 року, проте на той час він знаходився на території України.

З урахуванням зазначеного, керуючись статями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на судові рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти відповідне рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Олексієнко