Справа № 201/8822/16-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 201/8822/16-а
провадження 2-а/201/941/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Антонюк О.А., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 14 червня 2016 року було відкрито скорочене провадження у даній справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 10 січня 2006 року йому призначена пенсія по втраті годувальника, згідно Закону України «Про прокуратуру», а у серпні 2012 року за заявою позивача відповідачем здійснено перерахунок пенсії по втраті годувальника, чоловіка ОСОБА_2, що працював в органах прокуратури на посаді начальника відділу, з 01 липня 2012 року виходячи з розміру 60% від суми заробітної плати, визначеної в довідці прокуратури Дніпропетровської області від 10 серпня 2012 року №18ф-86. 25 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки, виданої прокуратурою Дніпропетровської області № 18-162 вих. 16, однак відповідач листом від 27 травня 2016 року в перерахунку пенсії відмовив, а тому позивач просить суд визнати зазначені дії протиправними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

29 червня 2016 року відповідачем було подано заперечення на позов, в яких зазначено, що позов не підлягає задоволенню, оскільки не має законних підстав для перерахунку пенсії, а тому просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За загальним правилом установленим ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності до положень ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши обставини справи, а також надані та добуті докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 знаходилися в шлюбі з 02 жовтня 1999 року, що зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська, актовий запис № 363.

Також судом встановлено, що з 10 січня 2006 року ОСОБА_1Т була призначена пенсія по втраті годувальника, чоловіка ОСОБА_2, що працював в органах прокуратури на посаді начальника відділу, відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру», а у серпні 2012 року за заявою позивача відповідачем здійснено перерахунок пенсії по втраті годувальника з 01 липня 2012 року виходячи з розміру 60% від суми заробітної плати, визначеної в довідці прокуратури Дніпропетровської області від 10 серпня 2012 року №18ф-86

25 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки, виданої прокуратурою Дніпропетровської області № 18-162 вих. 16, про заробітну плату станом на 01 грудня 2015 року, становить 15 941,71 грн.

Листом від 27 травня 2016 року відповідач у здійснені перерахунку пенсії відмовив, оскільки умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, однак враховуючи, що нормативних документів щодо перерахунку пенсії працівникам прокуратури не було, підстав для здійснення перерахунку не має, крім того зазначив Законом України Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (зі змінами), з 01 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до статті 8 КАС України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Редакція зазначеної статті змінювалась.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють ч. 13 та 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачена йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни до статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є ч. 13 та 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії позивачу на умовах встановлених ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які діяли на момент призначення пенсії позивачу.

Законом України від 28.12.2014 р. № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015р., частину 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» викладено в новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. На сьогоднішній день Урядом вказане питання не врегульоване.

Втім, відсутність з 01.01.2015р. будь-якого нормативного порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не може позбавити позивача права на перерахунок раніше призначеної пенсії, так як при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що діяла на момент призначення пенсії, а саме ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-XII зі змінами станом на 12.07.2001р. Зазначена правова позиція підтверджується Основним Законом України.

Так ст. 22 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На підставі вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-XII (в редакцій чинній на момент призначення пенсії позивачу) членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

П. 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що згідно із ст.ст. 22, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню, Управління Пенсійного фонду України незаконно відмовило позивачу в перерахунку пенсії за вислугу років у звязку з збільшенням заробітної плати на підставі постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013.

Крім того, з питання відмови в перерахунку пенсії через невстановлення певного порядку Урядом (справа «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014р.)) була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини о основоположних свобод (параграфи 51 - 56). Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Будченко про України» (заява № 38677/06 від 24.07.2014р.). Суть цієї справи Європейського суду з прав людини полягала у тому, що КМУ повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою статті 126 Основного Закону України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України, тобто однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

Судом встановлено, що згідно довідки, виданої прокуратурою Дніпропетровської області № 18-162 вих. 16, про заробітну плату станом на 01 грудня 2015 року, вона становить 15 941,71 грн.

Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, які в тому числі, передбачають, що «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи», випливає висновок, що норми ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та порядок видачі документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, органами Пенсійного Фонду України, затвердженого Правлінням Пенсійного Фонду України 25 січня 2008 року не можуть регулювати порядок знаходження судді у відставці і обмежувати права осіб, які отримали право на відставку та перерахунок щомісячного довічного грошового утримання раніше, тобто в 2003 році, оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8. має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, то Пенсійний Фонд України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська зобов'язаний був керуватися Конституцією України як акту прямої дії. Таким чином, виходячи з норм ст. 58 Конституції України та висновків, викладених у рішеннях Конституційного суду України від 22 травня 2008 року і від 03 червня 2013 р № 3-рп-2013 випливає висновок, що матеріальні та соціальні гарантії судді у відставці, які були встановлені на день виходу у відставку (тобто на 31.12.2003 р.) не можуть бути обмежені або скасовані, а ні новим законом, а ні внесенням змін до чинного Закону. Оскільки на день виходу позивача у відставку, тобто на 31 грудня 2003 року, умови призначення, виплати та перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, були визначені ст. 43 Закону України «Про статус суддів» та Постановою Верховного суду України «Про порядок введення в дію Закону України Про статус суддів» вимоги позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з розрахунку 88% нового розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, є законними і обґрунтованими.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, з якої вбачається, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту вступу його в силу.

Суд також бере до уваги, що відповідно до п. 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне, довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи розмір отриманої позивачем пенсії, а також те, що позивач перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в розмірі 60% від заробітної плати, яка не передбачала ніяких обмежень щодо максимального розміру пенсії, а Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної реформи» зворотної дії в часі не має, тому перерахунок пенсії повинен бути проведений без обмеження максимальним розміром, визначеним зазначеним Законом.

Враховуючи та аналізуючи всі доводи в сукупності і встановлені обставини та приведені норми закону, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки діями відповідача порушуються права позивача в частині права на перерахунок призначеної пенсії та розмірі її отримання.

При таких обставинах суд вважає позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено, тому відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 551,20 грн., слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 2, 6 11, 71, 72, 159, 161-163, 183-2, 186, 244-2, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії по втраті годувальника в розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати, визначеної в довідці прокуратури Дніпропетровської області № 18-162 вих. 16 відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами, внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001р. № 2663-III станом на січень 2006 року) протиправними.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 року перерахунок пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами, внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001р. № 2663-III станом на січень 2006 року), виходячи з розрахунку 60 відсотків від розміру місячної заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Дніпропетровської області № 18-162 вих. 16, та виплати різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01 грудня 2015 року. .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя : О.А. Антонюк