Справа № 525/1453/15-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 р. Справа № 525/1453/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області на постанову Миргородського міськрайонного суджу Полтавської області від 03 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити, нарахувати і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, -

В с т а н о в и л а:

14.12.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.01.2016 року, а.с. 46-53) фактично просить визнати протиправним рішення відповідача - управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області (нині - Беликобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, далі - відповідач, пенсійний орган, УПФУ) від 09.12.2015 року № 125 про відмову в призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно довідки ТУ ДСА в Полтавській області про заробітну плату, починаючи з 16.11.2015 року, без обмежень максимальним розміром.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2016 року адміністративний позов задоволений. Судовим рішенням визнана протиправною відмова відповідача у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. УПФУ зобов'язано починаючи з 16.11.2015 року призначити, нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 12.02.2015 року), відповідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про суддівську винагороду.

Судове рішення вмотивовано положеннями статті 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді справи застосував положення Конституції України.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі УПФУ, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2016 року та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1

Скаржник зазначає, що положення п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» унеможливлюють здійснення пенсійного забезпечення позивача ОСОБА_1 на умовах, встановлених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України розгляд справи відбувся за відсутністю належним чином повідомлених про місце дату, час апеляційного розгляду сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом установлено, що з 14.03.2011 року позивач ОСОБА_1 призначена державна пенсія за віком згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата якої поновлена з 17.11.2015 року.

Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року № 788-VIII позивач ОСОБА_1 звільнена з посади голови Великобагачанського районного суду Полтавської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Пунктом 13 Розділ XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України < > «Про судоустрій і статус суддів» < > та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

04.12.2015 року позивач звернулась до пенсійного органу з про призначення щомісячного довічного грошового утримання, у зв'язку з виходом у відставку з посади судді.

Рішенням УПФУ від 09.12.2015 року № 125 у задоволені заяви позивача ОСОБА_1 відмовлено.

Зазначене рішення обґрунтовано положеннями п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII) відповідно до яких у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України < > «Про судоустрій і статус суддів» < >.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, в редакції Закону України від 12.02.2015 року N 192-VIII (далі - Закон № 2453-VI), судді, який вийшов у відставку,виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором.

У статті 141 Закону № 2453-VI до внесення змін Законом № 213-VIII (тобто у редакції Закону України від 12.02.2015 року N 192-VIII) визначалось, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання» (абз. 1 частини 3), та встановлювалося, що «у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання» (абз. 2 частини 3).

Статтею 17 Закону № 213-VIII частини третя - п'ята статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII) викладені в такій редакції:

« 3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

4. Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України.

5. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України».

Пунктом 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII установлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже на час прийняття відповідачем рішення про відмову в призначені ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тобто на 09.12.2015 року, оскаржуване позивачем рішення відповідало вимогам чинного законодавства.

08.06.2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону № 2453 щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, встановлення максимального розміру такого утримання, припинення його виплати суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та скасування права судді на перерахунок призначеного раніше довічного грошового утримання судді, а також положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213, за якими у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453 (справа № 1-8/2016).

Зазначеним рішенням визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційним Судом України установлено, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також, Конституційним Судом України вказаний порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»;

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційним Судом України зазначено, що рішення має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Таким чином, з урахуванням зазначеного рішення Конституційного Суду України, в тому числі і щодо порядку виконання цього рішення, оскаржуване рішення відповідача від 09.12.2015 року № 125 про відмову позивачу ОСОБА_1 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання підлягає скасуванню, оскільки це рішення прийнято на підставі положень закону, які визнані неконституційними.

Керуючись ч. 2 ст. 11 КАС України, оскільки це необхідно для повного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі позовних вимог ОСОБА_1 та прийняти рішення про скасування рішення УПФУ від 09.12.2015 року № 125 про відмову позивачу ОСОБА_1 в призначенні щомісячного довічного грошового утримання. Відтак, пенсійний орган повинен повторно розглянути звернення позивача від 04.12.2015 року.

Також колегія суддів зазначає, що здійснюючи свою діяльність на основі законодавства, пенсійні органи послуговуються тими формами, які визначає законодавець. Дискреційні повноваження відповідача, як встановлене право вибору варіанта рішення, визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, частиною 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку пенсії).

Пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право особи на одержання пенсії (грошового утримання) установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача призначити, нарахувати і виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно довідки ТУ ДСА в Полтавській області про заробітну плату, починаючи з 16.11.2015 року, без обмежень максимальним розміром, оскільки прийняття рішень про призначення пенсії/грошового утримання, обчислення розміру пенсії/грошового утримання є компетенцією пенсійного органу, а не суду. Окрім того, позивачем не наведено підстав, з яких вона дійшла висновку, що призначене їй та нараховане пенсійним органом щомісячне довічне грошове утримання, останнім не буде їй виплачуватися у строки, встановлені статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 69 Закону України від 16.10.1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Також, колегія суддів зазначає, що Конституцією України не встановлено пріоритету застосування того чи іншого закону і при вирішенні цього питання слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом. На час розгляду та вирішення справи судом першої інстанції вищезазначені норми Закону в встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України визнані не були.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а позовні вимоги ОСОБА_1, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України, підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 94). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94). Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 94).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду в частині рішення про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн, з прийняттям нового рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПФУ на користь позивача ОСОБА_1 243,60 грн у відшкодування судових витрат - судового збору, сплаченого позивачем 14.12.2015 року у сумі 487,20 грн по квитанції № 6Р1412 (а.с. 1).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 11, 55, 94, 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2016 року - скасувати з прийняттям нового судового рішення про скасування рішення Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області від 29 грудня 2015 року № 125 про відмову в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та про зобов'язання Беликобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 грудня 2015 року.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавській області на користь позивача ОСОБА_1 243 (двісті сорок шість) грн 60 коп у відшкодування судових витрат.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Ю.М. Філатов

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24 червня 2016 року