Справа № 264/8322/15-а
Суддя: Хараджа О. О.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/8322/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О.О., при секретарі Щербанюк К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області, в якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області щодо відмови включити до трудового стажу ОСОБА_1 період його навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1982 року по 06.08.1987 року та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області включити ОСОБА_1 період його навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1982 року по 26.06.1985 року та з 22.05.1987 року по 13.06.1989 року до загального трудового стажу для призначення пенсії та зробити йому перерахунок пенсії з урахуванням внесених змін.

В обґрунтування позову зазначив, що 12.05.2012 року ним була подана заява до відповідача про призначення пенсії за списком №1 відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ. Рішенням відповідача №3171 від 03.06.2015 року йому було призначено пенсію за списком № 1, але на підставі Постанови КМУ №637 від 12.08.1993 року «Про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній» не зараховано до пільгового стажу роботи період його навчання. В тексті рішення наявне посилання на те, що період навчання з 01.09.1982 року по 06.08.1987 року не може бути включений до заліку стажу на пільгових умовах, оскільки зазначений період навчання здійснювався невідомо за якою формою навчання, так як в цей період позивач проходив військову службу. Згідно до архівної довідки Донецького національного технічного університету № 183/19-15 від 02.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 навчався на денній формі та з 26.06.1985 року йому надано академічну відпустку на період проходження військової служби в Збройних Силах СРСР. З 22.05.1987 року повернувся з академічної відпустки на денну форму навчання за тією же спеціальністю, а 31.07.1989 року був відрахований зі складу студентів у зв'язку із закінченням інституту. Зазначену довідку відповідач не прийняв до уваги, оскільки вона була надана навчальним закладом, який знаходиться на тимчасово окупованій території. Вважає зазначене рішення незаконним, оскільки згідно записів у трудовій книжці з 01.09.1982 року по 13.06.1989 року він навчався у Донецькому політехнічному інституті, про що також свідчить диплом серії НОМЕР_1 від 13.06.1989 року та архівна довідка навчального закладу за №183/19-15 від 02.07.2015 року.

В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області щодо відмови включити до трудового стажу ОСОБА_1 період його навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1982 року по 26.06.1985 року та з 22.05.1987 року по 13.06.1989 року та зобов'язати відповідача включити ОСОБА_1 період його навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1982 року по 26.06.1985 року та з 22.05.1987 року по 13.06.1989 року до загального трудового стажу для призначення пенсії та зробити йому перерахунок пенсії з урахуванням внесених змін.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позові, та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що ОСОБА_1, знаходиться на обліку в УПФУ Іллічівського району м. Маріуполя з 12.05.2015 року. Отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно п. «а», ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Пенсія йому була призначена з урахуванням страхового стажу 27 років 7 місяці 17 днів, з яких: 12 років 2 місяці 13 днів - за списком №1; 1 рік 10 місяців 19 днів - військова служба. Розмір пенсії ОСОБА_1 складає 7399 грн. 47 коп. Управлінням було прийнято Рішення зі змінами №3171 від 03.06.2015 року, в якому зазначено, що період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1982 року по 06.08.1987 року та з 24.09.1987 року по 13.06.1989 року здійснювався невідомо за якою формою навчання, так як у цей період ОСОБА_1 проходив військову службу, тому вказаний період не зарахований до загального стажу роботи, оскільки не надано уточнюючу довідку. Період роботи з 23.06.1988 року по 28.07.1988 року на Харківському тракторному заводі також не зараховано до загального трудового стажу, так як не надано довідку про трудові відносини. В трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис про навчання в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1982 року по 13.06.1989 року, цей період також підтверджується дипломом НОМЕР_1. Однак, під час навчання, ОСОБА_1 було призвано на строкову службу в Армію на період з 26.06.1985 року по 14.05.1987 року. У зв'язку з цим з записів трудової книжки та з диплому не можливо було визначити період навчання на денній формі, тому управлінням було рекомендовано надати уточнюючу довідку про період навчання за денною формою у Донецькому політехнічному інституті. Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. 17.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою, в якій просив прийняти Архівну довідку №183/19-15 від 02.07.2015 року, видану Донецьким національним технічним університетом, в підтвердження навчання на денній формі в Донецькому політехнічному інституті в період з 01.09.1982 року по 30.07.1989 року. Розглянувши звернення, УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя було надано роз'яснення про те, що Постановою КМУ від 07.11.2014 року №595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам та організаціям Донецької та Луганської областей» встановлено, що на територіях, визначених Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1058-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши подані сторонами матеріали, дослідивши докази по справі в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 01.09.1982 року по 13.06.1989 року навчався у Донецькому політехнічному інституті (запис №1). У період з 26.06.1985 року по 14.05.1987 року проходив службу в рядах Радянської Армії (запис №5). (а.с. 8-10, 44-46).

Після закінчення навчання у Донецькому політехнічному інституті ОСОБА_1 отримав диплом з відзнакою НОМЕР_1 від 13.06.1989 року, в якому зазначено, що до навчального закладу він вступив у 1982 році і закінчив його у 1989 році. (а.с. 14).

12.05.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за Списком №1.

На підставі вказаної заяви рішенням УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя №3171 від 03.06.2015 року ОСОБА_1 було вирішено призначити пенсію за віком по Списку №1 та не зараховувати до трудового стажу період навчання з 01.09.1982 року по 06.08.1987 року через відсутність довідки, що уточнює період навчання саме за денною формою, а також період роботи з 23.06.1988 року по 28.07.1988 року через відсутність довідки про трудові правовідносини. (а.с. 28).

16.06.2015 року відповідачем було прийняте рішення во зміну рішення № 3171 від 03.06.2015 року, яким ОСОБА_1 вирішено призначити пенсію по Списку №1 та не зараховувати до трудового стажу період навчання з 01.09.1982 року по 06.08.1987 року та з 24.09.1987 року по 13.06.1989 року через відсутність довідки, що уточнює період навчання саме за денною формою, а також період роботи з 23.06.1988 року по 28.07.1988 року через відсутність довідки про трудові правовідносини. (а.с. 29).

З довідки ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» вбачається, що 06.09.1993 року Донецький політехнічний інститут перейменовано в Донецький державний технічний університет (наказ №11 від 06.09.1993 року). 02.10.2001 року Донецькому державному технічному університету надано статус національного (Указ Президента України від 07.08.2001 року №591/2001). (а.с. 48).

17.07.2015 року на підтвердження періоду навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті ОСОБА_1 до УПФУ Іллічівського району м. Маріуполя було надано архівну довідку №183/19-15 від 02.07.2015 року, видану Донецьким національним технічним університетом, з якої вбачається, що ОСОБА_1 01.09.1982 року зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання металургійного факультету Донецького політехнічного інституту за спеціальністю «Металознавство, обладнання та технологія термічної обробки металів» (наказ № 01-634 від 21.08.1982 року. З 26.06.1985 року йому надана академічна відпустка на період проходження дійсної військової служби у Збройних Силах СРСР (наказ № 1281-03 від 05.07.1985 року). З 22.05.1987 року ОСОБА_1 вважається таким, що повернувся з академічної відпустки на денну форму навчання тієї ж спеціальності (наказ № 1292-03 від 19.06.1987 року). 31.07.1989 року був відрахований зі складу студентів у зв'язку із закінченням інституту (наказ № 1154-03 від 13.06.1989 року). (а.с. 30, 31).

24.07.2015 року позивача листом № 10161/03-2 було повідомлено про те, що Постановою КМУ від 07.11.2014 року №595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам та організаціям Донецької та Луганської областей» на територіях, визначених Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1058-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Відповідно до частини 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Надана позивачем архівна довідка була отримана ним у Донецькому національному технічному університеті, що розташований на тимчасово окупованій території. З цих причин вона не була взята до уваги відповідачем.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які склались між сторонами по справі, суд виходить з наступного.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначений перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Пунктом «д» ч. 3 цієї статті передбачено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих та середніх спеціальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Період навчання у вищих навчальних закладах не зараховується до трудового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР).

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови КМУ №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.08.93 р. за № 110, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, і записи про час навчання в професійних навчально-виховних закладах та їх закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Термін «навчання» уточнюється у п. 2.16 вказаної Інструкції зазначено: для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад вносить записи про час навчання на денних відділеннях вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Оскільки в трудовій книжці позивача міститься запис про навчання у Донецькому політехнічному інституті з 1982 року по 1989 рік, що складає 7 років, а також через те, що протягом цього часу в період з 1985 року по 1987 рік ОСОБА_1 був призваний на строкову службу до армії, відповідач не мав можливості зробити однозначний висновок щодо періоду навчання та її форми. З цих причин позивачу було рекомендовано надати уточнюючу довідку, що підтвердить вказані обставини.

Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

На виконання вказаних рекомендацій, позивачем була надана архівна довідка №183/19-15 від 02.07.2015 року, видана Донецьким національним технічним університетом, що знаходиться у м. Донецьку, тобто на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, яка не була прийнята до уваги відповідачем.

ДВНЗ «Донецький національний технічний університет» через відсутність документів не має можливості надати жодних відомостей щодо навчання ОСОБА_1 у Донецькому політехнічному інституті, оскільки архів документів залишився на території міста Донецька. (а.с. 47).

Оцінюючи наявну в матеріалах справи архівну довідку №183/19-15 від 02.07.2015 року, видану Донецьким національним технічним університетом, суд виходить з того, що навчання особи на денній формі навчання у вищому навчальному закладі є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про навчання особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки їх невизнання веде за собою обмеження прав громадян та суд розуміє, що можливості збору доказів навчання особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ.

На підставі викладеного, враховуючи, що відомості, викладені у архівній довідці №183/19-15 від 02.07.2015 року, що підтверджує факт навчання позивача на денній формі, узгоджуються з записами у трудовій книжці та дипломі про закінчення вищого навчального закладу, суд вважає за можливе прийняти її до уваги, оскільки це має істотне значення для реалізації низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення.

Таким чином, суд вважає, що відмова Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області в зарахуванні до стажу роботи періоду навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1982 року по 26.06.1985 року та з 22.05.1987 року по 13.06.1989 року, є незаконною.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України відносно відповідача діє імперативний принцип правого порядку за яким, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що встановлено ст. 11 КАС України.

Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач зі свого боку не спростував доводів позивача, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про неправомірність дій Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області та задоволенню позовних вимог ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 17, 52, 71, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області щодо відмови включити до трудового стажу ОСОБА_1 період його навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1982 року по 26.06.1985 року та з 22.05.1987 року по 13.06.1989 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області включити ОСОБА_1 період його навчання на денній формі у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1982 року по 26.06.1985 року та з 22.05.1987 року по 13.06.1989 року до загального трудового стажу для призначення пенсії та зробити йому перерахунок пенсії з урахуванням внесених змін.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду України через Іллічівський районний суд м. Маріуполя з одночасним надсиланням її копії особою, що її подає, до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Повний текст постанови буде виготовлено 30.05.2016 року.

Суддя: О. О. Хараджа