Справа № 826/19492/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Глущенко Я.Б., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Сатер» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2016 року по справі за їх позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Акціонерна компанія «Сатер» звернулись до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2015 року № і № та від 07.08.2015 року № і № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ПАТ «Акціонерна компанія «Сатер» подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідачем проведено перевірку ПАТ «Акціонерна компанія «Сатер», за результатами якої 13.05.2015 року складено акт № 200/26-59-22-03/19015984 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток під час взаємовідносин з ТОВ «Ерідл», ТОВ «Сібол», ТОВ «Вербена-Н» ТОВ «Фобос-О», ТОВ «Белат», ТОВ «Ясон груп», ТОВ «Торгівельний дім Білецьких», ТОВ «Промбуд маркет», ТОВ «Трейд Лайн М», ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Пайнер» та з ТОВ «Ріторно» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року».

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 ПК України, занижено суму ПДВ, що призвело до заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 1058997,00 грн. та порушення п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.1 ст. 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на суму 1066335 грн..

Зазначені вище обставини слугували підставою для прийняття 29.05.2015 року податкових повідомлень-рішень:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1549026,00 грн., у тому числі основний платіж - 1054391 грн. та штрафні санкції - 494635 грн.;

№ , яким позивачу завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 11944,00грн. за 2014 рік;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 1557489,00 грн., у тому числі основний платіж - 1058997 грн. та штрафні санкції - 498492 грн.

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 03.08.2015 року №11859/10/26-15-10-05 податкове повідомлення - рішення від 29.05.2015 року № залишено без змін та збільшено штрафні санкції на суму 32560,00грн., а податкове повідомлення-рішення від 29.05.2015 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на суму 62022,00 грн. - скасовано, в іншій частині залишено без змін.

07.08.2015 року відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 1495467,00 грн., у тому числі основний платіж - 996975 грн. та штрафні санкції - 498492 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму штрафних санкцій у розмірі 32560 грн.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваних повідомлень-рішень, колегія суддів виходить з наступного.

Висновок про безпідставність позовних вимог судом першої інстанції зроблено на основі нереальності господарських операцій та визнання фіктивними договорів, укладених позивачем з його контрагентами.

Основним доводом апеляційної скарги є помилковість висновків суду першої інстанції та наявність усіх первинних документів на підтвердження реальності та фактичного виконання правочинів сторонами договірних зобов'язань з посилання на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої юридична відповідальність за податкові правопорушення має індивідуальний характер.

Колегія суддів пристає на позицію апелянта, з огляду на наступне.

Так, ПАТ «Акціонерна компанія «Сатер» у перевіряємому періоді мав взаємовідносини з ТОВ «Ерідл», ТОВ «Сібол», ТОВ «Вербена-Н», ТОВ «Фобос-О», ТОВ «Белат», ТОВ «Ясон груп», ТОВ «Торгівельний дім Білецьких», ТОВ «Промбуд маркет», ТОВ «Трейд Лайн М», ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Пайнер», ТОВ «Ріторно» було укладено договори, за результатами яких позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ та валові витрати.

Виконання договорів підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, актами здачі-приймання робіт (надання послуг), кошторисною документацією та документами про сплату виконаних робіт (платіжними дорученнями, виписками по особовому рахунку), довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Податковий кредит сформовано позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, що не заперечується податковим органом та судом першої інстанції.

Крім того, з статутних документів позивача слідує, що предмет договорів підряду відповідає господарській діяльності (виробництво енергетичного та технологічного обладнання, в тому числі парових і водогрійних котлів та запасних частин до них, виконання спеціалізованих ремонтних, монтажних і пусконалагоджувальних робіт на всіх видах машин і обладнання, та ін.). Відповідачем не наводилося жодного доводу та не надавалося жодного доказу, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для нього та його контрагентів, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про невчинення операцій, про відсутність факту поставки товару, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

На час укладання та виконання договорів контрагенти позивача були належним чином зареєстровані платниками ПДВ та згідно ЄДР були зареєстровані за місцем знаходження, являлися юридичними особами, наділеними правоздатністю та дієздатністю, мали право укладати з позивачем будь-які договори, а чинним законодавством України не встановлено наслідків нікчемності договорів, укладених юридичною особою, яка перебуває або перебувала в стані банкрутства, навіть якщо в подальшому її взагалі визнано банкрутом. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 14 червня 2012 року у справі № К/9991/66847/11.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Суд першої інстанції звертав увагу на те, що у ТОВ «Фобос-О» кількість працюючих на підприємстві становить - 1 особа.

Разом з тим, такі доводи не можуть бути взяті до уваги апеляційною інстанцією в якості належного доказу нереальності господарських операцій позивача з його контрагентом, а тим більше підставою для позбавлення податкового кредиту. Так, сам по собі цей факт навіть не свідчить про відсутності у ТОВ «Фобос-О» трудових ресурсів та основних засобів, адже одна особа офіційно числиться в штаті товариства. Отже, таке посилання не може бути беззаперечним свідченням фіктивності проведених операцій оскільки останній не позбавлений права залучити для виконання договірних зобов'язань третіх осіб.

Така правова позиція викладена в ухвалах ВАСУ від 06.04.2016 року по справах № К/800/10422/15; № К/800/3397/15; № К/800/20817/15.

Більш того, ПАТ «АК «Сатер» було залучено субпідрядника - ТОВ «Фобос-О» та укладено з ним договір від 15.10.2013 року № 356-С/4 на виконання частин проектних робіт по реконструкції турбозалу ТЕЦ Хмелінецького цукрового заводу з метою виконання окремих робіт за даним договором. На виконання умов даного договору ТОВ «Фобос-О» складено акт № 1/356-С/4 приймання науково-технічної продукції від 30.11.2013 року на загальну суму 40500,00 грн., в тому числі ПДВ - 6 750,00 грн. та проектну документацію.

Наведене свідчить, що робота, яка виконувалася ТОВ «Фобос-О» не вимагала великої кількості трудових ресурсів, а була розумовою, тобто фізично могла бути виконана однією фізичною особою без залучення особливих основних засобів. При цьому, в акті перевірки податковим органом не було зазначено яка саме кількість трудових ресурсів мала бути задіяна вказаним контрагентом та які основні засоби для цього потрібні.

Окрім зазначеного вище, судова колегія не може не звернути увагу на ряд судових рішень, в яких досліджувалася реальність господарських операцій, проведених контрагентами позивача у той же період, за який перевірено позивача, та які вступили у законну силу (а.с. 224-244 Том 4, а.с. 1-32 Том 5).

Зазначеними судовими рішеннями встановлено реальність господарських операцій різних суб'єктів господарювання, не пов'язаних між собою, які були також контрагентами позивача, що лише додатково спростовує позицію суду першої інстанції про нереальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами та підтверджує доводи апелянта про реальність як самих контрагентів, так і правочинів, що з ними укладалися.

У акті перевірки відповідач в обґрунтування законності прийняття своїх рішень вказував на проведення досудового розслідування по матеріалам, які внесені до ЄДР під №0000051 за фактом незаконного перерахування податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з нібито здійсненням фінансово-господарськими операціями з реально діючими СПД підприємствами, що містять ознаки фіктивних в тому числі і ТОВ «Фобос -О», що призвело до несплати податків в особливо великих розмірах.

В свою чергу, наявність досудового розслідування не свідчить про протиправність дій позивача. Більш того, документи, отримані під час досудового розслідування є недопустимими доказами,оскільки в силу ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому і прокурору або посилатись на них.

На сьогодні навіть не має вироку суду з приводу порушеного кримінального провадження відносно одного з контрагентів позивача.

Більш того, під час апеляційного розгляду справи протокольною ухвалою суду від 08.06.2016 року було задоволено клопотання представника позивача та зобов'язано ДПІ у Шевченківському районі м. Києва надати офіційну письмову інформацію та копії відповідних документів з приводу того, чи зверталася ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, під час проведення позапланової виїзної документальної перевірки ПАТ «Акціонерна компанія «Сатер» до правоохоронних органів з метою з'ясування інформації про наявність вироків судів, які вступили в законну силу, по кримінальним провадженням відносно посадових осіб ТОВ «Ерідл», ТОВ «Сібол», ТОВ «Вербена-Н», ТОВ «Фобос-О», ТОВ «Белат», ТОВ «Ясон груп», ТОВ «Торгівельний дім Білецьких», ТОВ «Промбут Маркет», ТОВ «Трейд Лайн М», ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Пайнер», ТОВ «Ріторно» за ст. 205 КК України (фіктивне підприємство) та надати належним чином засвідчені копії вироків (за їх наявності) або інших документів в підтвердження своїх заперечень та пояснень.

В свою чергу, жодного належного та ґрунтовного пояснення з боку відповідача щодо наявності вироків судів, які вступили в законну силу, по кримінальним провадженням відносно посадових осіб контрагентів позивача за ст. 205 КК України (фіктивне підприємство) надано не було, що трактується апеляційною інстанціє на користь платника податків.

Судом першої інстанції не було наведено доводів та доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентом певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності, адже, укладаючи угоду зі своїми контрагентом, позивач мав всі документальні підтвердження господарської правосуб'єктності контрагента: здійснювати господарську діяльність, реалізовувати господарську компетенцію, мати зобов'язання, нести за ними відповідальність тощо.

У рішеннях ЄСПЛ від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 року «Булвес АД проти Болгарії» зроблено висновок, що платник податків не має повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання контрагентом його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку сплати податку.

Якщо податкова інспекція володіє інформацією про такі зловживання зі сторони певної юридичної особи, вона може вжити необхідних заходів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, такі заходи є неприпустимими за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь платника податків у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення.

За умови своєчасного та повного виконанням платником податків своїх податкових обов'язків, неможливості з його сторони забезпечити дотримання контрагентом обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія знала чи могла знати, остання не повинна нести відповідальність за наслідки не виконання постачальником його обов'язків.

Таким чином, дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність останнього з протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановлені або нереальності операції, або відсутності в ній ділової мети.

За ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1. ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» такі рішення є самостійним джерелом права.

Отже, позивачем були вчинені всі необхідні дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності.

Разом з цим, в силу приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); … .

Таким чином, вказана правова норма визначає критерії для оцінювання дій та рішень суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, а тому суб'єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи будь-яке рішення та вчиняючи будь-які дії. А оскільки дотримання всіх критеріїв свідчить про якість та природу прийнятих рішень та вчинених дій, то недотримання хоча б одного з них тягне наслідком визнання їх протиправними та необґрунтованими.

Правовими положеннями ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приписи даної норми фактично встановлюють презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються. Тобто, повідомлені позивачем обставини справи про дії відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки останній не спростує їх.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Всупереч наведеним вимогам апелянт, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду апеляційної інстанції достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності свої податкових повідомлень-рішень.

Наведене, в свою чергу, призвело до порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких було спрямоване це рішення. Усунення вказаного порушення можливе лише шляхом відновлення порушеного права позивача шляхом задоволення позову.

Перевіривши дійсність господарських взаємовідносин позивача з контрагентами, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для формування податкового кредиту, адже надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України». Варто зауважити, що ні суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, ні відповідач в своєму акті перевірки, не вказують на недостатність первинної документації або неправильність її оформлення.

Аналіз ст. 138 та ст. 139 ПК України свідчить, що платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй власній господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами.

Згідно з підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу приписів п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Крім того, відсутні підстави вважати зазначені вище правочини недійсними, або такими, що не відбулись, та не спростовують реальності виконання господарських операцій, оскільки угоди не визнані недійсними судами, а також позивач не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів. Позивачем були вчинені всі необхідні дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності.

За таких обставин, апеляційною інстанцією достеменно встановлено, що ТОВ «АК «Сатер» є добросовісним суб'єктом господарювання, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову, а тому постанову суду слід скасувати, ухваливши нову про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Сатер» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2016 року - скасувати, постановивши нову про задоволення позову.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 29.05.2015 року № і № та від 07.08.2015 року № і № .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 29.06.2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Глущенко Я.Б.

Кучма А.Ю.