Справа № 826/434/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2016 року № 826/434/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни
доВідділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві
провизнання протиправними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві щодо відкриття виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/6674/15;

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 14.12.2015 про відкриття виконавчого провадження №49612831.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувану постанову позивачем отримано лише 30.12.2015, тобто вже після завершення встановленого державним виконавцем строку для добровільного виконання рішення, внаслідок чого відповідач, розпочинаючи примусове виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/6674/15 не пересвідчився в отриманні вказаної постанови боржником. Крім того, позивачем наголошено, що у виконавчому листі, який є предметом виконання у виконавчому провадженні №49612831 в якості ідентифікаційного коду боржника зазначено код Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», ліцензія якого відкликана рішенням Національного банку України, що є підставою для закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі положень п. 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, заперечень проти позову не надав, з огляду на що судом ухвалено про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Бучком В.В. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №826/6674/15, виданого 26.11.2015 Окружним адміністративним судом міста Києва, про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіну Марину Анатоліївну надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49612831 від 14.12.2015, якою, зокрема, встановлено для боржника 7-денний строк для самостійного виконання рішення.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі, зокрема, зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в якості боржника у виконавчому провадженні №49612831 виступає Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіна Марина Анатоліївна, адреса: 04119, місто Київ, вулиця Дягтярівська, 27Т, .

У свою чергу, за твердженням позивача, зазначення коду ЄДРПОУ боржника у вказаному виконавчому провадженні - 19017842 - вказує на те, що боржником виступає Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» («ВіЕйбі Банк»), ліцензія якого, у відповідності до постанови правління Національного банку України від 19.03.2015 №188, відкликана, на підставі чого виконавче провадження підлягає закінченню, згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у відповідності до інформації з Єдиного державного реєстру, належить Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський акціонерний банк» («ВіЕйбі Банк»).

Приписами п. 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Водночас, у відповідності до ч. 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду (ч. 1 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

При цьому, з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку (п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна, яка призначена виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з дня початку процедури ліквідації банку виконує функції керівника банку. Тобто, фактично позивач (уповноважена особа) у спірних правовідносинах діє як виконавчий орган банку.

Відтак, зазначення у виконавчому документі та, відповідно, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження коду ЄДРПОУ, належного Публічному акціонерному товариству «ВіЕйБі Банк», відповідає наведеним законодавчим приписам.

Разом з тим, боржником у розглядуваному виконавчому провадженні є саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна, а не безпосередньо банк, ліцензія якого відкликана, а тому застосування у спірних правовідносинах положень п. 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та закінчення виконавчого провадження не відповідає конституційному принципу обов'язковості судового рішення, оскільки спори щодо включення осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виникають лише після ведення тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку, запровадження яких і забезпечення подальшої діяльності банку покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважених осіб.

Також, суд звертає увагу, що позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна, - звертаючись до суду з вказаним позовом, власний підпис погасила печаткою Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», що свідчить про власне ототожнення уповноваженої особи з керівником вказаного банку.

Щодо тверджень позивача про надходження на адресу останнього оскаржуваної постанови лише 30.12.2015, що позбавило останнього виконати рішення суду у добровільному порядку, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, приписами ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

З аналізу наведених положень вбачається, що у разі своєчасного неотримання боржником у виконавчому провадженні (у даному разі позивачем) постанови про відкриття виконавчого провадження, що перешкодило останньому виконати рішення у строк для добровільного виконання останнього, такий боржник не позбавлений права на звернення до державного виконавця із заявою про відкладання проведення виконавчих дій. У той же час, несвоєчасне отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження не є законодавчою підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність законодавчих підстав для задоволення останніх.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур