Справа № 2-а-7302/08/2170
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2010-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2010 р.Справа № 2-а-7302/08/2170

Категорія: 2.19.6Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Милосердного М.М.

ОСОБА_1

при секретарі Новицькій Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "дітям війни",

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є "дитиною війни", однак протягом 2006-2008 років не отримував щомісячну державну соціальну допомогу "дітям війни" у передбаченому Законом розмірі.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що вважає його необґрунтованим.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Зобов'язано УПФ України в Білозерському районі Херсонської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 надбавки, передбаченої статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року за рахунок коштів Державного бюджету України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ України в Білозерському районі Херсонської області ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УПФ України в Білозерському районі Херсонської області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач має статус: "дитина війни" (в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни"), що підтверджується відповідним посвідченням, однак, протягом 2007-2008 років він не отримував щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з ухваленням Рішень Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 невиплата позивачу у періоди з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є протиправною.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

В апеляційній скарзі вказується, що реалізація положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист "дітей війни" здійснюється з урахуванням фінансових можливостей держави, крім того, вказується, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, відповідно, він не застосовується для розрахунку підвищень, передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції були вірно застосовані норми чинного законодавства до правовідносин, які виникли між сторонами протягом 2006-2008 років.

Так, дійсно, у 2006 році Кабінет Міністрів України не визначив порядку виплати надбавки до пенсії дітям війни (який він мав визначити відповідно до ст. 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік") і, тому, висновки суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог за 2006 рік є правильними.

Також, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що у 2007 році - з 09 липня а у 2008 році з 22 травня, фактично відновила свою дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у звязку з чим, у періоди: з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року пенсія позивача мала бути підвищена на 30% мінімальної пенсії за віком.

Посилання апелянта на відсутність коштів для забезпечення виплат доплати до пенсії не може братися до уваги, оскільки відсутність коштів не є підставою для невиконання зобовязань, покладених на органи Пенсійного фонду України законодавством.

Не може бути прийнятий до уваги й довід апелянта про те, що розмір мінімальної пенсії за віком, передбачений ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", не застосовується для розрахунку підвищень, встановлених Законом України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком чинним законодавством не визначено.

На висновок суду апеляційної інстанції не впливає пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду стосовно позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Виходячи із змісту наведеної норми процесуального закону, суд не вправі відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав пропуску строку звернення до суду, якщо на цьому не наполягає одна із сторін, тобто з власної ініціативи.

За таких обставин, пропущення позивачем строку звернення до суду обґрунтовано не визнано судом першої інстанції підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 травня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до судової плати у цивільних справах Верховного Суду України за правилами цивільного судочинства - шляхом подання касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦПК України.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: