Справа № 2-а-6443/10/1570
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2011 р.Справа № 2-а-6443/10/1570

Категорія: 11.2Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Бойка А.В., Романішина В.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2010 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання дій та бездіяльності неправомірними, визнання незаконними рішень, зобовязання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому ставить вимоги до Генеральної прокуратури України, а саме: визнання неправомірних дій у звязку із порушенням громадських прав на отримання відповідей та рішень по заявам від 20.01.10р., 26.02.10р., 05.03.10р., 08.04.10р. та 15.05.10р., прав на захист; визнання неправомірною бездіяльність по не проведенню перевірки фактів в заявах позивача; визнання незаконними, необґрунтованими рішення Генеральної прокуратури України від 19.02.10 р., 27.05.10 р. за № 06/г-6665-04, такими, що не відповідають змісту звернень позивача, скасувавши їх; зобовязання провести перевірку фактів звернень у відповідності до вимог діючого законодавства України; зобовязання надати позивачу письмові мотивовані відповіді на її звернення у строк визначений законом, а також рішення; стягнення з Генеральної прокуратури України на користь позивача моральну шкоду, в розмірі 20000 гривень, та матеріальної, у сумі 12,40 гривень.

Вимоги обґрунтовано тим, що позивачем на адресу Печерського районного суду м.Києва направлено заяви про злочин від 20.01.10р., 26.02.10р., 05.03.10р., які останнім направлено на адресу Генеральної прокуратури України для прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України. Однак, відповідачем рішення, в порядку ст. 97 КПК України, не прийнято, а направлення листа від 19.02.10 року щодо розгляду звернень суперечить законодавству України.

Також, позивачем безпосередньо до Генеральної прокуратури України направлено звернення про злочин від 08.04.10р. та 15.05.10р. на які також рішення не прийнято, а направлено лист від 27.05.10 р. за № 06/г-6665-04.

Вважає, що відповідачем допущено неправомірну бездіяльність та вчинено неправомірні дії щодо розгляду заяв про злочини, так як останнім в порушення ст.97 КПК України, перевірку не проведено та рішення не прийнято. Крім того, надані відповіді не відповідають вимогам законів, так як з останніх не вбачається по яким заявам прокуратурою надано відповідь та не вбачається встановлених прокуратурою обставин і висновків за наслідками розгляду заяв.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2010 року провадження у справі закрито, так як справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з постановленим у справі судовим рішенням, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що ухвалу суду винесено з порушенням норм процесуального права, так як судом вірно встановлено обставини справи, а саме звернення до прокуратури з повідомленнями про злочини, але не вірно здійснено висновок. Так, при прийнятті ухвали суд виходив з того, що даний спір належить розглядати в порядку кримінально-процесуального законодавства, але не взяв до уваги факт відсутності рішень прокуратури в порядку ст.97 КПК України, які в подальшому можливо було б оскаржити. Саме бездіяльність прокуратури і полягає в тому, що останніми не прийнято рішення про порушення або відмову в порушенні кримінальної справи, які підлягають оскарженню до суду в порядку кримінально-процесуального закону, а відсутність такого рішення і дає підстави для звернення до адміністративного суду, так як така бездіяльність не передбачена оскарженню в порядку КПК, а відповіді на звернення надано у відповідності до вимог ЗУ «Про звернення громадян».

У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Приймаючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 2, п.2 ч.3 ст.17, п.1 ч.1 ст.157 КАСУ, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як заяви позивача подано в порядку кримінально-процесуального законодавства, а тому дані правовідносини не лежать у сфері адміністративного судочинства.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, а викладені в апеляційній скарзі факти не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Категорії спорів, що складають предмет адміністративної юрисдикції наведені у частині 1 статті 17 КАС України. При цьому, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні № 6-рп від 23 травня 2001 року, кримінальним судочинством є врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішенню кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії та бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки процесуальна діяльність має свої особливості і не належить до управлінської діяльності.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 заявлено вимоги про визнання протиправними дій Генеральної прокуратури України щодо неприйняття за її заявами рішення в порядку статті 97 КПК України та ряд інших вимог, які є похідними від неї. Враховуючи вищенаведене та суть правовідносин, що склалися між сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що позивачами ставиться питання перевірки діяльності відповідача, регламентованої нормами Кримінально-процесуального кодексу України, а, відтак, заявлені ними вимоги не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. ст. 2, п.2 ч.3 ст.17, п.1 ч.1 ст.157, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4