Справа № 2518/237/2012
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2012-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2518/237/2012
УХВАЛА

13 лютого 2012 року

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-суддіОСОБА_1,
при секретаріОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки заяву Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2010 року в адміністративній справі

за позовомОСОБА_3
доУправління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області
провизнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2010 року, яка залишена безміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2011 року, визнано протиправною протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати основної та додаткової пенсії ОСОБА_3 відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофита зобовязано відповідача здійснити перерахувати та виплатити ОСОБА_3 основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофита додаткову пенсію в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за період з 26.05.2010 року по 26.11.2010 року, за виключенням виплачених сум за вказаний період.

В заяві Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області просить Постанову судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2010 р. скасувати, у звязку з нововиявленими обставинами, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 20-рп/2011 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII „Прикінцеві положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік), та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 (справа щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з окремими положеннями Конституції України), та на п. 4 Прикінцеві положення до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік, з урахуванням змін внесених до нього Законом України від 14 червня 2011 року N 3491-VI, та на постанову Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету. Вважають, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 виникли істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Сторони в судове засідання не явились.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Вказана вище постанова судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2010 року набрала законної сили 26 травня 2011 року.

За загальними правилом, відповідно до положень ст. 124 Конституції України, ст. 14 КАС України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, постанова суду, що набрала законної сили є обовязковою для виконання.

У справах Brumarescu v. Romania, Sovtransavto-Holding" v. Ukraine, Ryabykh v. Russia, Ponomaryov v. UkraineЄвропейський Суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду, який передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів, та що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Проте, за приписами ч. 1 ст. 245 КАС України, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом зазначеної норми слідує, що істотними обставинами справи можуть бути такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у звязку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які беруть участь у справі, ні суду, який розглядав її та вирішував спір по суті.

У справах Pravednaya v. Russia, Zheltyakov v. UkraineЄвропейський Суд з прав людини зазначив, що процедурою скасування остаточного судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами передбачено наявність доказу, який раніше не міг бути відомий, однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування судового рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також що цей доказ є вирішальним у справі. Зазначена процедура сама собою не суперечить принципу правової визначеності, поки використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя

На час прийняття Ріпкинським районним судом вказаної постанови, рішення від 26 грудня 2011 року у справі № 20-рп/2011 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII „Прикінцеві положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік), від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 (справа щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з окремими положеннями Конституції України) Конституційним Судом України не були прийнятими та не той момент не існували.

Тобто, вказані в заявах обставини, є новими, тобто такими, що виникли після постановлення постанови суду.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 245 КАС України, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Конституційним Судом України в даних рішеннях не встановлена неконституційність жодного закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованих судом при вирішенні справи, а лише визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII „Прикінцеві положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік від 23 грудня 2010 року № 2857VІ з наступними змінами, та розяснено як треба розуміти положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України у системному звязку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України, як треба розуміти положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України, як треба розуміти положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України.

Отже, ухвалення Конституційним Судом України рішень від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 не є нововиявленими обставинами як в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України, так і в розумінні п. 5 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Отже підстав для задоволення заяви не вбачається

Керуючись ст.ст. 161, 162, 245, 252, 253 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Заяву Управління Пенсійного Фонду України в Ріпкинському районі про скасування за нововиявленими обставинами постанови судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2010 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Ріпкинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії цієї постанови.

Головуючий В.Б.Сташків