Справа № 819/140/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 р. № 876/2799/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судового засідання: Гользбергер А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі за його адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на посаді та виплату різниці в заробітній платі,-

встановив:

12.02.2016 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ГУ ДФС у Тернопільській області у якому просить: визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 03.12.2015 № 243-О «Про призначення ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора штабу оперативного управління Тернопільської ОДПІ», а також зобов'язати поновити його на посаді завідуючого сектору організації оперативно-розшукової діяльності і виплатити різницю в заробітній платі за період з 04.12.2015 по дату поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 2001 року він працює в податковій міліції на різних посадах, а з 05.03.2015 по 03.12.2015 на посаді в.о. завідувача сектору організації оперативно-розшукової діяльності оперативного управління ГУ ДФС у Тернопільській області. 25.11.2015 під тиском керівництва ним було написано рапорт про надання згоди на переведення його на посаду старшого інспектора штабу оперативного управління Тернопільської ОДПІ. Однак довідавшись, що вказана посада є значно нижчою (нижчий посадовий оклад, відсутня доплата за роботу з таємними документами), 03.12.2015 він звернувся із рапортом про відкликання рапорту від 25.11.2015. Проте, незважаючи на це керівництвом відповідача винесено наказ від 03.12.2015 № 243-О, яким його звільнено із займаної посади в.о. завідувача сектору організації оперативно-розшукової діяльності оперативного управління ГУ ДФС у Тернопільській області та призначено на посаду старшого інспектора штабу оперативного управління Тернопільської ОДПІ. Позивач вважає, що таке переведення є незаконним, оскільки жодних підстав для переміщення його на нижчу посаду не було, йому не запропоновано рівнозначної посади, не було взято до уваги його досвід на оперативній роботі, безперервний стаж, а також волевиявлення, так як рапорт від 25.11.2015 ним відкликано.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Позивач у судове засідання не прибув, а подав заяву про відкладення розгляду справи, так як він перебуває на стаціонарному лікуванні, а його адвокат Ковальчин М.Я. братиме участь у розгляді цивільної справи Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, яка призначена на 10:00 год. 21.06.2016. Аналогічне за змістом клопотання подав і представник позивача Ковальчин М.Я.

Однак, такі клопотання судом відхилені, оскільки до них не долучено жодних доказів перебування позивача на лікуванні. Не надано і доказів неможливості прибуття у судове засідання представника позивача, оскільки долучені до цього клопотання копії довіреності та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 про направлення цивільної справи на новий розгляд, не свідчать про те, що саме в цей день вказаний представник залучений до розгляду цієї справи.

Також клопотання про відкладення розгляду справи надійшло і від представника відповідача Федорів Т.М., у зв'язку з його перебуванням у відпустці. Проте, таке задоволеним бути не може, оскільки відповідачем, який є юридичною особою - суб'єктом владних повноважень, не долучено доказів неможливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходить публічну службу в органах податкової міліції з 03 квітня 2001 року, що підтверджується записом № 7 в його трудовій книжці на підставі наказу ДПА в Тернопільській області від 03.04.2001 № 74-о.

02 березня 2015 року підполковника податкової міліції ОСОБА_1 призначено виконуючим обов'язки завідувача сектору організації оперативно-розшукової діяльності оперативного управління ГУ ДФС у Тернопільській області та звільнено з посади завідувача сектору протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області, що підтверджується наказом ГУ ДФС у Тернопільській області № 41-о від 02 березня 2015 року.

25.11.2015 позивачем на ім'я начальника ГУ ДФС у Тернопільській області поданий рапорт, у якому він погодився із запропонованою йому посадою старшого інспектора штабу оперативного управління Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області.

03.12.2015 ГУ ДФС у Тернопільській області видано наказ № 243-о, яким підполковника податкової міліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора штабу оперативного управління Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області.

Цього ж дня, позивачем на ім'я начальника ГУ ДФС у Тернопільській області поданий рапорт, у якому він відкликає свій попередній рапорт від 25.11.2015.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, оскільки обов'язки завідувача сектору організації оперативно-розшукової діяльності оперативного управління ГУ ДФС у Тернопільській області позивач виконував тимчасово, а 25.11.2015 самостійно написав рапорт у якому погодився на запропоновану йому посаду старшого інспектора штабу оперативного управління Тернопільської ОДПІ.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції та зазначає, що пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою КМ УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Пунктом 40 цього Положення (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції.

Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться, зокрема, при скороченні штатів; за особистим проханням. Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади при скороченні штатів і за станом здоров'я провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду. (п. 41 Положення № 114).

Отже, зі змісту наведених положень можна дійти висновку, що особи старшого начальницького складу, до якого відноситься і позивач (підполковник міліції), можуть бути переведені на нижчу посаду, як за особистим проханням (згодою), так і у зв'язку зі скороченням штатів. При цьому, лише у останньому випадку вимагається вирішення питання про можливість призначення на рівнозначну посаду.

Як вбачається із оскаржуваного наказу 03.12.2015 № 243-о, підставою для звільнення позивача з посади в.о. завідувача сектору організації оперативно-розшукової діяльності оперативного управління ГУ ДФС у Тернопільській області та призначення на посаду старшого інспектора штабу оперативного управління Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області став його рапорт від 25.11.2015, яким він фактично висловив згоду на відповідне переведення. Вказаний рапорт в день його подання завізований заступником начальника оперативного управління та першим заступником начальника ГУ ДФС у Тернопільській області (а.с. 18).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що 02.03.2015 мало місце тимчасове призначення позивача виконуючим обов'язки завідувача сектору організації оперативно-розшукової діяльності, а не на постійну посаду завідувача вказаного сектору.

При цьому, безпідставним є посилання позивача на п. 40 Положення № 114 згідно з яким безперервний строк тимчасового виконання обов'язків за вакантною посадою не повинен перевищувати двох місяців, оскільки перевищення цього строку може свідчити лише про порушення п. 40 Положення № 114, а не про автоматичне переведення позивача на постійну посаду завідувача сектору організації оперативно-розшукової діяльності.

Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що посада завідувача сектору протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області ліквідована, так як ліквідований сектор протидії незаконному обігу підакцизних товарів оперативного управління Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області, а в самому оперативному управлінні проведене скорочення працівників на 4 особи, що підтверджується порівнянням організаційної структури, штатного розпису Тернопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області на 2014 рік та Структурою, штатним розписом Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області на 2015 рік.

Що стосується посилання позивача на те, що рапортом від 03.12.2015 ним відкликано рапорт від 25.11.2015, то суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що такий рапорт ним було подано швидше, а ніж винесено оскаржуваний наказ.

Також суд першої інстанції вірно відхилив посилання позивача на те, що рапорт від 25.11.2015 ним написаний під психологічним тиском, оскільки це не підтверджується жодними доказами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного наказу від 03.12.2015 № 243-о. За відсутності підстав для задоволення вказаної позовної вимоги, не можуть бути задоволеними і інші позовні вимоги про зобов'язання поновлення на попередній посаді та стягнення різниці у заробітній платі, які є похідними від першої вимоги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі № 819/140/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 23.06.2016.