Справа № 180/3480/15-а
Суддя: Нанічкіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарями Завадською А.В., Ганоченко Л.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача-1 ОСОБА_2,

представника відповідача-2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в особі опікуна ОСОБА_1 до ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград», виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_9 Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області, третя особа Служба у справах дітей Марганецької міської ради Дніпропетровської області,про захист прав споживачів, визнання дій (бездіяльності) неправомірними, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, в якому просив визнати неправомірними дії (бездіяльність) ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю «Авто-град», виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області та ОСОБА_9 Укртрансінспекції у Дніпропетровській області і стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень на користь кожного з позивачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є інвалідом праці ІІ групи довічно, а також опікуном дітей-сиріт: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Протягом останніх років йому та його малолітнім дітям неодноразово ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю «Авто-град» відмовлено у безкоштовному проїзді в автобусних маршрутах м.Марганець, що вважає порушенням законів України «Про захист прав споживачів», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про автомобільнй транспорт».

Аналогічні позови подано від імені малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 їх опікуном ОСОБА_1. 16.05.2016 року адміністративні справи обєднані для їх спільного розгляду.

Надалі ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги і просив замінити неналежного відповідача ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю «Авто-град» належним відповідачем ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» (дали ТОВ «ТК «Автоград») та стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

Також ухвалою від 04.04.2016 року замінено первісного відповідача ОСОБА_9 Укратрансінспекції у Дніпропетровській області належним відповідачем ОСОБА_9 Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «ТК «Автоград» ОСОБА_2 проти задоволення вимог в частині, що стосується ТОВ «ТК «Автоград», заперечував, але підтримав позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності виконкому Марганецької міської ради Дніпропетровської області та ОСОБА_9 Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.

Представники виконавчого комітету Марганецької міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову в повному обсязі.

Представник ОСОБА_9 Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Представник Служби у справах дітей Марганецької міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_5 підтримала позов в частині, що стосується інтересів малолітніх дітей-сиріт, в іншій частині позовних вимог залишила на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого-самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст.9 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 2344-ІІІ) ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів в тому числі на надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Статтею 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначені засади діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах.

Так, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є субєкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.41 Закону № 2344-ІІІ пасажир зобовязаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення.

Частиною 2 статті 42 Закону визначено, що договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Згідно підпункту 10 пункту 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176 (далі Правила № 176), перевізник зобовязаний: здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.

Відповідно до ст.38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» від 21.03.1991 року № 875-ХІІ з наступними змінами та доповненнями інваліди І та ІІ групи мають право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі). Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт». Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи трудового каліцтва з 01.08.1977 року довічно, що підтверджується довідкою ЛТЕ Серії ВТЭ-29 № 009390 (т.3 а.с.16) та посвідченням № 3139 (т.1 а.с.5), а тому відповідно до ст.38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» має право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті.

Крім того, ОСОБА_1 є опікуном дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради від 10.09.2014 року № 327 (т.2 а.с.19) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради від 10.09.2014 року № 326 (т.3 а.с.14),

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на безоплатний проїзд, гарантоване постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт, і дітей, які залишились без піклування батьків» (єдиний квиток № 3234, т.3 а.с.15).

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, мав право на безоплатний проїзд за віком.

Як зазначає ОСОБА_1 в своєму позові і поясненнях, водії на автобусах ОСОБА_8 з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автоград» неодноразово відмовляли йому та його підопічним у безкоштовному проїзді маршрутами «Кільцевий А» та «Кільцевий Б» в м.Марганець, а саме, в автобусах з номерними знаками АЕ 3448 АА, АЕ 7445 АА, АЕ 7986 АА, АЕ 0772 АА, АЕ 3414 АА, АЕ 3497 АА, АЕ 3490АА та АЕ 0410 АВ.

В якості доказів відмови у безоплатному перевезенні надані копії заяв на імя в.о.голови м.Марганець ОСОБА_10 та міського голови ОСОБА_11 (т.1 а.с.142, 149, 150, 151, 152).

Однак суд не приймає зазначені заяви як докази на підтвердження неправомірних дій ТОВ «ТК «Автоград», оскільки відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Розглядаючи спір, який виник між позивачами та відповідачем ТОВ «ТК «Автоград» у справі, суд прийшов до висновку, що заявлені ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своїх підопічних позовні вимоги не підтверджені належними доказами в розумінні ст.ст. 69,70 КАС України, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо порушення їхнього права на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті саме ТОВ «Транспортна компанія «Автоград». Належними доказами мали б бути відповідні акти, показання свідків тощо.

Тобто, суд вважає недоведеним, що саме перевізник ТОВ «ТК «Автоград» відмовив позивачам в пільговому перевезенні.

Разом з тим, відповідно до ст.7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території (ст.6 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ст.29 даного Закону автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, є субєкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу за договором перевезення пасажира транспортним засобом, що використовується ним на законних підставах. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобовязані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Відповідно до ч.4 ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Відповідно до ст.31 Закону № 2344-ІІІ відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відповідно до ст.35 Закону перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до міського голови м.Марганець Дніпропетровської області із заявами про відмову йому та його підопічним у пільговому проїзді на міських автобусних маршрутах загального користування, і відповідно до Закону України «Про звернення громадян» отримував відповіді, в яких зазначалося про те, що з метою забезпечення якісного надання транспортних послуг мешканцям міста Марганця, недопущення порушень чинного законодавства України у транспортній сфері та на виконання чисельних звернень громадян міста щодо незаконної відмови перевізниками у перевезенні громадян пільгових категорій на міських маршрутах загального користування виконавчим комітетом Марганецької міської ради направлено листа Криворізькому прокурору з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері стосовно здійснення прокурорської перевірки щодо законності перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізниками, які продовжують порушувати умови пасажирських перевезень. Також відповідного листа направлено начальнику управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області. Відповіді датовані жовтнем 2014 року, 17.11.2014 року, 02.07.2015 року, 28.12.2015 року, 30.12.2015 року, (т.1 а.с.143, 144, 145, 146, 147).

Згідно листа виконкому Марганецької міської ради від 14.06.216 року № 15/20-1320, на звернення виконавчого комітету до ОСОБА_9 Укртрансінспекції відповіді по заходах реагування не отримано.

Тобто, виконком Марганецької міської ради Дніпропетровської області протягом 2014-2016 років не організував належно перевезень пасажирів пільгової категорії на автобусних маршрутах загального користування в м.Марганець Дніпропетровської області, хоча отримував чисельні звернення з цього приводу від мешканців міста, і не забезпечив контроль за дотриманням перевізниками м.Марганець законодавства у сфері автомобільного транспорту, чи порушив ст.6, 7 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вказана обставина представником виконкому Марганецької міської ради в судовому засіданні не спростована.

Також, відповідно до ст.5 Закону України «Про автомобільний транспорт» основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг. Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту спрямовані, зокрема, на: забезпечення балансу інтересів держави, органів місцевого самоврядування, користувачів транспортних послуг та підприємств, установ, організацій, інших юридичних та фізичних осіб субєктів

господарювання на автомобільному транспорті незалежно від форм власності; захист прав споживачів під час їх транспортного обслуговування, тощо.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (ст.6 Закону).

Відповідно до Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 року № 299, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює ліцензування господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, бебезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом; здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом; здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства, норм і стандартів на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті та підготовку пропозицій щодо їх удосконалення; здійснює розгляд звернень громадян з питань, повязаних з діяльністю Укртрансінспекції, її територіальних органів; проводить перевірки за додержанням субєктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Укртрансінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до постанови КМУ від 10.09.2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», розпорядження КМУ від 16.12.2015 року № 1378 «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) шляхом реорганізації злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті; функції і повноваження Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, покладено на Державну службу України з безпеки на транспорті.

Тобто, протягом 2014-2015 років контроль за дотриманням перевізниками м.Марганець законодавства у сфері автомобільного транспорту повинен був здійснюватися Державною інспекції з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція), а з 31.12.2015 року Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки).

Однак, в листі ОСОБА_9 Укртрансінспекції у Дніпропетровській області від 14.01.2016 року № 11 за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 щодо відмови у пільговому перевезенні пасажирів, позивача та міського голову м.Марганець ОСОБА_11 повідомлено, що з 31.12.2015 року ОСОБА_9 Укртрансінспекції у Дніпропетровській області припинило виконання повноважень та функцій, визначених Положенням про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2014 року № 299, а тому здійснити будь-які заходи реагування на звернення від 18.12.2015 року, від 28.12.2015 року та від 30.12.2015 року не має можливості (т.1 а.с.224).

Заходи реагування на звернення ОСОБА_1 та виконкому Марганецької міської ради, надісланих на адресу ОСОБА_9 Укратрансінспекції в 2014-2015 роках, зокрема, у жовтні-листопаді 2014 року (без номеру і дати), 17.11.2014 р., 02.07.2015 р., 11.12.2015 р., (т.1 а.с.95, 143, 145, 147) не застосовувалися, за винятком складення протоколу та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст.133-1 КУпАП на водія ОСОБА_12, який керував 09.12.2015 року автобусом з р.н.АЕ 4397 АА та відмовив ОСОБА_1 у пільговому проїзді (а.с.225).

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, під час судового розгляду справи судом не встановлено, а відповідачами виконкомом Марганецької міської ради та Управліенням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області не доведено повне та своєчасне виконання ними своїх завдань та функцій щодо належної організації пільгового перевезення пасажирів в м.Марганець та контролю за виконанням законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів. Також, не спростовано факти відмови позивачам у безоплатному проїзді на автобусних маршрутах загального користування м.Марганець.

Отже, згідно підпункту 1 пункту 145 Правил № 176, перевізник зобовязаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, орган місцевого самоврядування зобовязаний належно організувати перевезення пасажирів пільгової категорії на автобусних маршрутах загального користування і забезпечувати контроль за дотриманням перевізниками законодавства у сфері автомобільного транспорту, а територіальний орган Укртрансбезпеки, який є правонаступником Укртрансінспекції, повинен здійснювати контроль за додержанням вимог законодавства про транспорт.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в м.Марганець порушуються права пільгових категорій громадян України протягом 2014-2015 років, в тому числі й права позивачів, і дані обставини доведено до відома виконкому Марганецької міської ради в Дніпропетровській області, Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, а також були предметом розгляду Марганецького міського суду Дніпропетровської області, Апеляційного суду Дніпропетровської області в цивільних справах (№ 180/3673/14-а, № 180/2900/15-ц, № 180/2911/15-ц, 180/3171/15-ц та інш.).

Зокрема, 28.01.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області постановлено окрему ухвалу, в якій звернено увагу голови Марганецької міської ради на наведені в окремій ухвалі факти порушення законодавства в сфері пасажироперевезень для вжиття відповідних заходів реагування (справа № 180/3171/15-ц).

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладені обставини справи суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірними дій (бездіяльності) виконкому Марганецької міської ради, ОСОБА_9 Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області щодо порушення його права та прав малолітніх дітей, опікуном яких він є, на безоплатний проїзд на автобусних маршрутах загального користування в м.Марганець Дніпропетровської області.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В судовому засіданні встановлено, що неправомірною бездіяльністю відповідачів позивачам були спричинені матеріальні збитки, та як наслідок цього стрес, втрата душевного спокою, переживання через необхідність додаткової організації життя малолітніх дітей-сиріт, які знаходяться під його опікою, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Але, разом з тим, заявлені суми моральної шкоди суд вважає завищеною.

Згідно статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з виконкому Марганецької міської ради Дніпропетровської області та Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області солідарно в рахунок відшкодування моральної шкоди по 2 000 гривень на користь кожного з позивачів.

Керуючись ст.ст.11, 71, 128, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Бездіяльність виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_9 Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області в частині належної організації перевезень пасажирів пільгової категорії на автобусних маршрутах загального користування в м.Марганець Дніпропетровської області та щодо забезпечення контролю за виконанням автомобільними перевізниками, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в м.Марганець Дніпропетровської області, вимог по пільговому перевезенню пасажирів, - визнати неправомірною.

Стягнути з виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_9 Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_9 Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області солідарно на користь ОСОБА_6 в особі опікуна ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_9 Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області солідарно на користь ОСОБА_7 в особі опікуна ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області в дохід держави судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області в дохід держави судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.М.Нанічкіна

Вступну та резолютивну частину постанови суду проголошено в судовому засіданні 23 червня 2016 року. Повний текст постанови виготовлено 29 червня 2016 року.

Суддя Н.М.