Справа № 813/1252/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року Справа №813/1252/16

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Войтко І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Матвійчук Н.М., Гореча Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

12 квітня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі ФО-П ОСОБА_1, позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова (надалі УПФУ в Галицькому районі м. Львова, відповідач) у якій просить:

- рішення управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова від 26 серпня 2015 року за №0043 про застосування фінансових санкцій на підставі пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за несплату (перерахування) або несвоєчасну оплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків на суму 1244, 45 грн. за період з 22.12.2008 року по 26.01.2015 року скасувати.

В обґрунтування позовних вимог позивач/представник позивача зазначає, що оспорюване ним рішення було прийняте контролюючим органом із порушенням норм матеріального права та є такими, що суперечать чинному законодавству України.

Позивач/представник позивача вважає, що винесене рішення про застосування фінансових санкцій на підставі пункту 2 частини 9 статті 106 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №0043 від 26.08.2015 року є безпідставним.

Додатково позивач/представник позивача стверджує, що накладені фінансові санкції за рішенням №0043 від 26.08.2016 року є аналогічні та містять таку ж суму і такий ж період з 23.12.2008 року по 26.01.2015 року, що містяться у попередньому рішенні, яке як наголошує позивач є виконане. Крім, того позивачем зазначено, що у рішенні не зазначено про дату його вступу у законну силу, а тому він переконаний, що дане рішення було безпідставно винесено.

Ухвалами суду від 13.04.2016 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На заперечення позовних вимог 25.04.2016 року відповідачем було подано заперечення на позовну заяву та 17.06.2016 року додаткові пояснення на позовну заяву. У поданному запереченні відповідач обґрунтовує законність оспорюваного рішення. Додатково відповідач наголошує, що винесене рішення є законним, обґрунтованим та жодним чином не містить тотожні відомості про які зазначає позивач/представник позивача, а тому не є аналогічним.

Водночас, відповідач стверджує, що позивач допустив порушення законодавства, а спірне рішення вважає таким, що прийняте у відповідності до чинного законодавства України і підстав для його скасування не вбачає.

У судових засіданнях представник позивача/позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили, стверджують про правомірність винесення спірного рішення №0043 від 26.08.2015 року, вважають, що воно прийняте в повній відповідності з чинним законодавством України й просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що пунктом 7 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України " Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464- VI та п.8.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ 19.12.2003 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року № 64/8663 (надалі - Інструкція ), визначено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або несплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділенні до набрання чинності Закону України " Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464- VI.

У зв'язку з тим, на правовідносини, які виникли до 01.01.2011 року застосовуються норми Закону, які були чинні на той момент, тобто до 01.01.2011р.

У ст. 5 ЗУ " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( надалі - Закон) вказано, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб"єктами системи загальнообов"язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно - правових актів може поширюватись на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону за несплату (неперерахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожен день прострочення платежу.

Розрахунок цієї фінансової санкції та пені здійснюється на підставі даних картки особового рахунку Підприємця (п.п.9.3.2 п. 9.3 Розділу 9 Інструкції), яка формується за даними звітів платника, розрахованих самостійно.

Відповідно до п.9.5 Розділу 9 Інструкції факти порушень законодавства, крім тих що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 9.3.2 пункту 9.3 Розділу 9 цієї інструкції, посадова особа органу Пенсійного фонду оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обгрунтуванням порушених норм законодавчих актів.Такий акт підписується посадовими особами органу Песійного фонду та страхувальника.

Рішення про застосування штрафу за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає начальник управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті або його заступник. Рішення приймаються за встановленою формою у двох примірниках.

Згідно з п. 10.5 Розділу 10 Інструкції рішення про нарахування пені посадові особи органів Пенсійного фонду виносять одночасно з прийняттям рішення про застосування фінансових санкцій, зазначених у підпункті 9.3.2 пункту 9.3 Розділу 9 цієї Інструкції, за формою згідно з додатком 14 цієї інструкції, яке протягом трьох робочих днів із дня його винесення надсилається страхувальнику з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 14 ст. 106 Закону рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і 10 цієї статті, є виконавчим документом.

У разі якщо страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, отримали рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами дев"ятою і десятою цієї статті, і не сплатили зазначені в них суми фінансових санкцій протягом 10 - ти робочих днів, а також не оскаржили це рішення чи не повідомили у цей строк відповідний виконавчий орган Пенсійного фонду про його оскарження, воно передається для виконання державній виконавчій службі.

Додатоково суд зазначає, шо посилання в позовній заяві позивача на те, що управлінням ПФУ в Галицькому районі м. Львова 26.08.2015 було безпідставно винесено рішення за № 0043 про застосування фінансових санкцій на підставі пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків на загальну суму 1300,89 грн. за період з 22.12.2008 р. по 26.01.2015 р., оскільки рішення управління ПФУ в Галицькому районі м. Львова від 22.04.2015 р. за № 0004, яке аналогічне вищенаведеному рішенню, було скасовано рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області № 5 від 13.08.2015 р. - є безпідставним, з огляду на таке.

На підставі рішення Головного управління ПФУ у Львівській області № 5 від 13.08.2015 року управлінням ПФУ в Галицькому районі м. Львова усунуто недоліки. Виставлено рішення № 0043 від 26.08.2015 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органами Пенсійного фонду яке скеровано на адресу позивача.

Управлінням ПФУ в Галицькому районі м. Львова реєстр відправлених листів не складався, оскільки рекомендований лист направлявся на адресу позивача окремо, що підтверджується оригіналом квитанції від 27.08.2015 року ПН № 55.

Відповідно до ст. 106 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та п. 3.3 Порядку розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладеня штрафу, нарахування пені та заяв страхувальників при узгодженні ними вимог про сплату недоїмки і сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.01.2004 року за № 81/8680 (далі - порядок) скарга на рішення територіального органу повинна бути подана до регіонального органу Пенсійного фонду протягом 10-ти робочих днів, наступних за днем отримання страхувальником рішення, що оскаржується.

Рішення управління від 26.08.2015 року № 0043 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому чилі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, одержано позивачем під розпис 03.09.2015 року.

Натомість суд звертає увагу, що скарга позивача до Головного управління ПФУ у Львівській області від 15.11.2015 року була направлена на рішення управління ПФУ в Галицькому районі м. Львова від 26.08.2015 р. № 0043 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду. Тобто, дана скарга подана з порушенням строків передбачених для оскарження. Крім того, Законом не передбачено відновлення терміну на подачу скарг.

Пунктом 5.3 Порядку визначено, що скарга (заява), подана з порушенням порядку і строків , визначених пунктами 3.3 розділу III та пунктом 4.1 розділу IV цього Порядку, а також у разі її відкликання відповідно до цього Порядку не підлягає розгляду органами Пенсійного фонду, про що виноситься рішення про повернення скарги (заяви) без розгляду.

Окрім цього, покликання позивача на ст. 61 Конституції України, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення є безпідставним, оскільки рішення управління ПФУ в Галицькому районі від 22.04.2015 року, за № 0004 було скасовано.

Також, позивач звертався зі скаргою до Пенсійного фонду України на рішення управління ПФУ в Галицькому районі м. Львова від 26.08.2015 року № 0043 про застосування фінансових санкцій. Рішенням Пенсійного фонду України від 16.02.2016 року скаргу ФО-П ОСОБА_1 повернуто без розгляду.

З огляду на вищенаведене, рішення про застосування фінансових санкції на думку суду є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 24.06.2016 року

Суддя Сакалош В.М.