Справа № 688/947/16-а
Суддя: Огороднік І. В.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 688/947/16-а
№ 2-а/688/35/16
Постанова

Іменем України

23 червня 2016 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Огородніка І.В.,

з участю секретаря - Гошовської О.О.,

представників позивача - Козіцького Д.М., Костюка В.В.,

представника третьої особи - Поліщука М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» до Шепетівської міської ради Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Шепетівське комунальне підприємство водопровідно - каналізаційне господарство про скасування рішення Шепетівської міської ради VII (позачергової) сесії VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» звернулося до суду з адміністративним позовом до Шепетівської міської ради Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Шепетівське комунальне підприємство водопровідно - каналізаційне господарство про скасування рішення Шепетівської міської ради VII (позачергової) сесії VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року. В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що 29 січня 2016 року відбулася VII (позачергова) сесія Шепетівської міської ради VII скликання. У порядок денний вищевказаної сесії внесено питання про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства. За результатами голосування прийнято Рішення VII (позачергової) сесії Шепетівської міської ради VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року «Про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства». Вирішено визнати таким, що втратило чинність рішення VI сесії від 21 січня 2016 року №38 та затвердити Статут Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства в новій редакції.

Позивач вважає, що Рішення VII (позачергової) сесії Шепетівської міської ради VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року «Про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства» є регуляторним актом, оскільки воно відповідає ознакам, наведеним у Законі України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Статтею 1 згаданого закону визначено, що регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання. Орган місцевого самоврядування відповідно до норм, зазначених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» відноситься до регуляторних органів.

На порушення норм чинного законодавства Шепетівською міською радою не було оприлюднено проект Рішення №2 від 29.01.2016 р., VII (позачергової) сесії Шепетівської міської ради VII скликання «Про визначення Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства виконавцем послуг з централізованого опалення» на веб-сайті за 20 робочих днів до дати його розгляду, та не було проведено аналізу регуляторного впливу як цього вимагає Регламент Шепетівської міської ради та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Позивач просить суд скасувати рішення VII (позачергової) сесії Шепетівської міської ради VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства.

В судовому засіданні представники позивача заявлений позов підтримали у повному обсязі просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надала письмові заперечення проти позову, у яких зазначила, що Шепетівська міська рада заперечує проти позову, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, також просить розгляд справи здійснити у відсутності представника міської ради.

Суд, відповідно до ч. 4 ст.128 КАС України вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Шепетівського комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства, в судове засідання з'явився, проти позову заперечував.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що 02.12.2011 року між Шепетівською міською радою (концесієдавець) та ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" (концесіонер) укладено концесійний договір, відповідно до п.1 якого концесієдавець надає на 12 років концесіонеру право істотно поліпшити та здійснювати управління (експлуатацію) об'єкта концесії з метою задоволення громадських потреб у сфері теплопостачання за умови сплати концесійних платежів та виконання інших умов цього договору. Об'єктом концесії за даним договором є цілісний майновий комплекс "Шепетівське підприємство теплових мереж".

Рішенням VII (позачергової) сесії Шепетівської міської ради VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року «Про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства». Вирішено визнати таким, що втратило чинність рішення VI сесії від 21 січня 2016 року № 38 та затвердити Статут Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства в новій редакції.

Статтею 6 КАС України встановлено, що до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Так, вище вказане рішення неправомірно обмежує права позивача. Наведені зімни до Статуту можуть безпосередньо вплинути на господарську діяльність позивача.

На думку суду, оспорюване рішення міської ради (про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства в новій редакції) по відношенню до ТОВ «Шепетівка Енергоінвест» є дискримінаційним та фактично направлено на припинення господарської діяльності останнього.

Оскаржуваним рішенням створено передумови для припинення договірних відносин з відповідними суб'єктами господарювання, що також містить ознаки дискримінації.

Положеннями ГК України визначено, що підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами (ч. 1 ст. 62 ГК України). Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов'язки (ч. 3 ст. 62 ГК). Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки (ч. 4 ст. 62 ГК України).

Частинами 1 та 2 ГК України передбачено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу (ч. 1). Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів (ч. 2).

У пукті 1.8 Статуту Шепетівського комунального підприємстваводопровідно-каналізаційного господарства визначено, що підприємство від свого імені виступає у господарських, цивільних та адміністративних правовідносинах з юридичними та фізичними особами, має право укладати договори, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов'язки, несе відповідальність за результатами своєї господарської діяльності.

Підпункт 2.1 метою створення і діяльності підприємства є господарська діяльність для досягнення економічних і соціальних результатів та отримання прибутку.

Так, враховуючи вище викладене суд не може погодитись із доводами представника третьої особи про те, що оскаржуваним рішенням (рішення Шепетівської міської ради VII (позачергової) сесії VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року) не було порушено прав, свобод чи інтересів позивача - ТОВ "Шепетівка Енергоінвест".

Позивач у зазначеному позові вважає, що рішення Шепетівської міської ради VII (позачергової) сесії VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року є регуляторним актом, оскільки воно відповідає ознакам, наведеним у Законі України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Суд констатує, що закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не дає ні визначення, ні переліку актів, які слід вважати регуляторними.

Проте, за визначенням наданим положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»:

- державну регуляторну політику у сфері господарської діяльності слід розуміти, як напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; а,

- регуляторний акт, слід розуміти як: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Позивач посилався на те, що спірне рішення є актом, що спрямований на регулювання господарських відносин, і це є визначальним, а тому і за першим, і за другим визначенням законодавця, оскаржуване ним рішення слід кваліфікувати саме як регуляторний акт.

Суд не може погодитись із тим, що така правова кваліфікація є правильною, оскільки і у першому, і у другому визначенні регуляторного акта, як акта, що спрямований на правове регулювання господарських відносин (до речі, саме на правове регулювання, а не на будь-яке інше регулювання господарських відносин), законодавець передбачив і додаткові обов`язкові ознаки. Зокрема, такий акт повинен бути нормативно-правовим або встановлювати, змінювати чи скасовувати норми права, застосовуватись неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин.

І, з огляду на це, суд не може погодитись із доводами позивача про те, що оскаржуване ним рішення є регуляторним актом, оскільки воно, як правильно вказувала у своїх запереченнях представник відповідача не має жодної ознаки нормативно-правового акту, що є необхідним для кваліфікації оспорюваного рішення як регуляторного акта за визначенням законодавця (тут, суд врахував визначення нормативного акту, який надав Конституційний Суд України у пункті 4 свого рішення від 16 квітня 2009 року справа про скасування актів органів місцевого самоврядування до нормативних, належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово).

Уважно проаналізувавши зміст оскаржуваного позивачем рішення суд дійшов висновку, що цей акт за своїми правовими ознаками являється ненормативним і не являється таким, що встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово і щодо невизначеного кола осіб, оскільки він містить конкретні приписи, що зверненні до окремих суб'єктів, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію.

Тобто, положення оспорюваного рішення містять виключно індивідуально-конкретні приписи (суд врахував визначення ненормативного акту, який надав Конституційний Суд України у пункті 4 свого рішення від 16 квітня 2009 року «справа про скасування актів органів місцевого самоврядування» та у пункті 1 рішення від 23 червня 1997 року «справа про акти органів Верховної Ради України»). Що виключає наявність у спірного рішення ознак регуляторного акту.

Означений висновок суду узгоджується і з положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» якими прямо передбачено, що його дія не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов'язаної з прийняттям, серед іншого, актів, що містять індивідуально-конкретні приписи, за винятком актів, у яких одночасно містяться нормативні та індивідуально-конкретні приписи.

Таким чином, сукупність означених норм матеріального права (стаття 1 і 3 вказаного закону) свідчать про те, що процедури передбачені цим законом не поширюються на діяльність регуляторного органу, повязану із прийняттям акту, який містить індивідуально-конкретні приписи, тобто не являється регуляторним актом за своєю правовою суттю.

Тому суд вважає, що спірне рішення не являється регуляторним актом, а відповідач при прийнятті цього рішення правомірно не застосовував процедури, визначені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст.11 КАС України, розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Правила ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлюють для розпорядників інформації обов'язки оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення. Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності. За правилами ч. 2 вказаної статті інформація, передбачена ч. 1, підлягає обовязковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше пяти робочих днів з дня затвердження документа. За вимогами ч. 3 зазначеної статті проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніше як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Так, судом встановлено порушення вимог статей 3, 4, 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також ст.ст. 44, 45 Регламенту Шепетівської міської ради, якими відповідно, передбачено обов'язкове попереднє оприлюднення проектів рішень, що підлягають обговоренню на сесії, за 20 робочих днів до дати їх розгляду, а як видно з досліджених доказів, та заперечень відповідача у яких зазначено, що оскаржуване рішення було опубліковане на офіційному сайті міської ради відповідно до норм чинного законодавства. Так, доказів того коли саме було оприлюднено оскаржуване рішення на офіційному сайті міської ради відповідачем суду подано не було, та як не було подано доказів оприлюднення проекту оскаржуваного рішення.

Крім цього, згідно з ст. 92 Регламенту роботи Шепетівської міської ради, усі рішення Ради оприлюднюються на офіційному сайті Ради або в інший визначений у рішенні спосіб не пізніше 5-ти робочих днів з дня затвердження документа.

Отже, судом встановлено, що оскаржуєме рішення не було оприлюднено у встановленому порядку.

За таких обставин, проект рішення «Про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства» мав бути доведений до жителів відповідної територіальної громади.

Таким чином, суд приймає до уваги твердження представників позивача, що проект рішення «Про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства» не був доведений до відома жителів територіальної громади міста, у зв'язку з чим, при прийнятті відповідачем оскаржуваного рішення було порушено вимоги частини 1 статті 15 «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 66 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно до ст.71 ч.2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що відповідачем та третьою особою не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень та необгрунтованості позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування рішення VII (позачергової) сесії Шепетівської міської ради VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (ст.ст. 59, 25 ч.1п.1); Законом України «Про доступ до публічної інформації» ( ст. 3, 4, 15); ст.ст. 11, 17, 18, 66, 71, 86, 158-163, 167 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» до Шепетівської міської ради Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Шепетівське комунальне підприємство водопровідно - каналізаційне господарство про скасування рішення Шепетівської міської ради VII (позачергової) сесії VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року, задовольнити.

Скасувати рішення VII (позачергової) сесії Шепетівської міської ради VII скликання № 2 від 29 січня 2016 року про затвердження Статуту Шепетівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства.

Стягнути з Шепетівської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» судовий збір в розмірі 1378 грн.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Огороднік І.В.