Справа № 826/16001/14
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2016 р. м. Київ К/800/21181/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Сороки М.О.,

секретаря Коцюрби В.М.,

за участю представників: уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Банк Форум" - Кіндера В.А.; Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Гуленка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Банк Форум" ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року по справі №826/16001/14 за позовом непідприємницького товариства „Відкритий недержавний пенсійний фонд „Резерв Тернопілля" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Банк Форум" про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року непідприємницьке товариство „Відкритий недержавний пенсійний фонд „Резерв Тернопілля" звернулося в суд з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Банк Форум", в якому просило: визнати протиправною бездіяльність щодо повернення активів у розмірі 19 000 грн. розміщених у ПАТ „Банк Форум" згідно генерального договору банківського вкладу (депозитного) рахунку №212від 28.03.2013р. та договору банківського вкладу (депозиту) „Строковий" №212/1 від 28.03.2013р.; зобов'язати повернути позивачу пенсійні активи у розмірі 19 000 грн. розміщених у ПАТ „Банк Форум" згідно генерального договору банківського вкладу (депозитного) рахунку №212 від 28.03.2013р. та договору банківського вкладу (депозиту) „Строковий" №212/1 від 28.03.2013р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачами допущена бездіяльність щодо вирішення питання про повернення коштів у розмірі 19 000 грн. розміщених у ПАТ „Банк Форум" згідно генерального договору банківського вкладу (депозитного) рахунку №212від 28.03.2013 та договору банківського вкладу (депозиту) „Строковий" №212/1 від 28.03.2013 відповідно до заяви позивача від 17.06.2014 №228, оскільки така заява залишена без вирішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені частково. Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути Непідприємницькому товариству „Відкритий недержавний пенсійний фонд „Резерв Тернопілля" пенсійні активи у розмірі 19 000 грн. 00 коп., розміщених у ПАТ „Банк Форум" згідно генерального договору банківського вкладу (депозитного) рахунку №212 від 28 березня 2013 року та договору банківського вкладу (депозиту) „Строковий" №212/1 від 28 березня 2013 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішеннями уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Банк Форум" ОСОБА_3 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що між ПАТ „Банк Форум" та Непідприємницьким товариством „Відкритий недержавний пенсійний фонд „Резерви Тернопілля" від імені якого на підставі договору про управління активами пенсійного фонду №1-КУА від 30.08.2006 та №2-КУА від 02.06.2014 виступило ПрАТ „Компанія з управління активами Національний резерв" укладений генеральний договір банківського вкладного (депозитного) рахунку №212 від 28.03.2013р. Предметом генерального договору є відкриття банком вкладнику вкладного (депозитного) рахунку і розміщення на платній основі тимчасово вільних коштів /банківських металів.

Національним банком України 13 червня 2014 року прийнята постанова №355 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Форум".

ПАТ „Компанія з управління активами „Національний резерв", яка діє від імені позивача 17 червня 2014 року на підставі вказаних вище договорів про управління активами недержавного пенсійного фонду звернулась до уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію із заявою № 228 про повернення грошових коштів.

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію відповіді на заяву позивача від 13 червня 2014 року №228 не надано.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що обов'язковою умовою для повернення грошових коштів розміщених у банківській установі недержавним пенсійним фондом є встановлення факту належності таких коштів до складу пенсійних внесків учасників фонду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимог в частині суд апеляційної інстанції виходив з відсутності у відповідачів повноважень на використання пенсійних активів та неможливості вчинення щодо цих активів інших дій, ніж повернення їх позивачу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності бездіяльності відповідачів щодо повернення активів у розмірі 19 000 грн. розміщених у ПАТ „Банк Форум" згідно генерального договору банківського вкладу (депозитного) рахунку №212від 28.03.2013р. та договору банківського вкладу (депозиту) „Строковий" №212/1 від 28.03.2013р.

Положеннями статті 3 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012р. № 4452-VI(далі - Закон № 4452-VI) закріплено, що Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно ч.1 ст.4 вказаного Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У відповідності до ст.11 Закону № 4452-VI управління поточною діяльністю Фонду здійснює Виконавча дирекція Фонду. Виконавча дирекція Фонду складається з п'яти членів. Рішення виконавчої дирекції Фонду приймаються на засіданнях простою більшістю голосів за умови участі в засіданні не менше ніж чотирьох членів виконавчої дирекції.

Згідно ч. 3 ст.12 Закону № 4452-VI до повноважень Виконавчої дирекції Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами відноситься прийняття рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку - здійснює призначення та відсторонення від виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду.

З огляду на наведене суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження відповідача, що він не є учасником спірних правовідносин.

Згідно ст. 20 Закону № 4452-VI Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності.

Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для: 1) виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону; 2) покриття витрат, пов'язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, зокрема, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі витрат Фонду, передбачених пунктом 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 3) забезпечення поточної діяльності Фонду, утримання його апарату, розвитку його матеріально-технічної бази в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду; 4) надання фінансової підтримки приймаючому банку; 5) надання позик працівникам Фонду в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду, та у порядку, передбаченому нормативно-правовими актами Фонду; 6) надання цільової позики для авансування виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону протягом дії тимчасової адміністрації.

Згідно ст.26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Відповідно до ч.2 та ч.6 ст. 26 Закону № 4452-VI вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а завершує Фонд виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Згідно п. 4 ст. 2 Закону № 4452-VI, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифікату.

У відповідності до ч.1 ст.1063 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

Згідно абз. 3 ч.1 ст. 1063 ЦК України визначення імені фізичної особи або найменування юридичної особи, на користь якої зроблений вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу.

Судами встановлено, що Генеральний договір банківського вкладного (депозитного) рахунку від 28 березня 2013 року № 212, укладений між Банком та позивачем не містить інформації про те, що він укладений на користь фізичних осіб.

Позивачем не надано доказів звернення фізичних осіб, що є учасниками позивача, до Банку з метою набуття прав вкладників.

Беручи до уваги вищенаведене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати що власниками пенсійних коштів та вкладниками в розумінні ст. 2 Закону № 4452-VI є фізичні особи-учасники позивача, і що на них поширюються встановлені цим Законом гарантії.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулює правовідносини, пов'язані з цим видом діяльності, є Закон України "Про недержавне пенсійне забезпечення" від 09.07.2003р. №1057-IV(далі - Закон №1057-IV).

У відповідності до ч.1 ст. 2 Закону №1057-IV система недержавного пенсійного забезпечення - це складова частина системи накопичувального пенсійного забезпечення, яка ґрунтується на засадах добровільної участі фізичних та юридичних осіб, крім випадків, передбачених законами, у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов'язкового державного пенсійного страхування пенсійних виплат.

Згідно ст.1 Закону №1057-IV недержавний пенсійний фонд - це юридична особа, створена відповідно до цього Закону, яка має статус неприбуткової організації (непідприємницького товариства), функціонує та провадить діяльність виключно з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників пенсійного фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснює пенсійні виплати учасникам зазначеного фонду у визначеному цим Законом порядку.

Відповідно до ст.48 Закону №1057-IV пенсійні активи, що накопичуються у пенсійному фонді, можуть бути використані виключно для цілей інвестиційної діяльності фонду, виконання зобов'язань фонду перед його учасниками та оплати витрат, пов'язаних із здійсненням недержавного пенсійного забезпечення. Використання пенсійних активів для інших цілей забороняється.

Згідно ч.1 ст.51 Закону №1057-IV сума пенсійних коштів усіх учасників пенсійного фонду дорівнює чистій вартості активів пенсійного фонду.

У відповідності до ст.1 Закону №1057-IV чиста вартість активів пенсійного фонду - різниця між вартістю активів пенсійного фонду на день проведення підрахунку та сумою зобов'язань пенсійного фонду, що підлягають виконанню на день проведення підрахунку.

Разом із тим, ч.3 ст. 6 Закону №1057-IV передбачає, що активи пенсійного фонду формуються за рахунок внесків до пенсійного фонду (пенсійних внесків) та інших надходжень до пенсійного фонду.

Виходячи з наведеного, як вірно зазначено судом першої інстанції, обов'язковою умовою для повернення грошових коштів, розміщених в банківській установі недержавним пенсійним фондом, є встановлення факту належності таких коштів до складу пенсійних внесків учасників фонду.

Судами встановлено, що Генеральний договір банківського вкладного (депозитного) рахунку від 28 березня 2013 року № 212, укладений між Банком та позивачем не містить інформації про те, що він укладений на користь фізичних осіб.

Аналіз вищенаведених правових норм в сукупності із встановленими обставинами дають підстави вважати вірним висновок суду першої інстанції що в даному випадку учасники позивача не є вкладниками ні в розумінні ЦК України, ні в розумінні Закону.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав часткового задоволення позовних вимог.

З огляду на встановлені обставини судом першої інстанції прийняте обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, яке ґрунтується на нормах діючого законодавства..

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню в силі з урахуванням вищенаведених обставин.

Згідно ст.226 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, але помилково скасоване судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновків, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення та помилкового скасування законного рішення суду першої інстанції, яке підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року скасувати, постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: