Справа № 357/4941/16-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/4941/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Бондаренко О.В. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

21 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Білій Церкві Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у справі №357/4941/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Білій Церкві Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії адміністративний позов залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали, інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить відмінити ухвалу суду першої інстанції, визнати дії Управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області незаконними, зобов'язати відповідача здійснити доплату до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2006 року по 12 жовтня 2010 року, здійснити доплату до пенсії у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 23 липня 2011 року довічно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2016 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2, в якій останній просив суд: визнати дії Управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області щодо відмови позивачу в доплаті до пенсії як дитини війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» незаконними; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області: здійснити позивачу доплату до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з дати набуття чинності зазначеним законом (01 січня 2006 року) до 12 жовтня 2010 року, здійснити позивачу доплату до пенсії як дитині війни у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 23 липня 2011 року довічно, виплатити позивачу доплату в сумі 1393,28 грн.; передбачити у рішенні суду, що рішення не підлягає оскарженню та підлягає негайному виконанню.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, дійшов висновку, що до позову не додано доказів в підтвердження викладених обставин, в тому числі рішення суб'єкта владних повноважень щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті доплати до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», спір щодо зобов'язання відповідача здійснити ОСОБА_2 доплату до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» був предметом розгляду адміністративної справи №2-а-55910/11 та з матеріалів адміністративного позову неможливо встановити, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки не додано жодних доказів в підтвердження даних обставин та доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів за наслідками апеляційного перегляду дійшла наступних висновків:

Пунктом 3 ч.1 ст.107 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

У відповідності до ст.106 КАС України у позовній заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається позовна заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі;4) зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) у разі необхідності - клопотання про звільнення від сплати судового збору; про звільнення від оплати правової допомоги і забезпечення надання правової допомоги, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги; про призначення судової експертизи; про витребування доказів; про виклик свідків тощо; 6) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

До позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, крім випадків подання адміністративного позову суб'єктом владних повноважень. До позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її підписання.

Частиною 1 ст.108 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Таким чином, суд перевіряє позовну заяву на предмет дотримання вимог, встановлених ст.106 КАС України, та постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, зазначає спосіб усунення недоліків позовної заяви.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції визначив недоліком, зокрема, що до позову не додано доказів в підтвердження викладених обставин, в тому числі рішення суб'єкта владних повноважень щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті доплати до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», разом з тим, спосіб усунення вказаного недоліку позовної заяви судом першої інстанції зазначено не було, окрім того, ч.2 ст.69 КАС України передбачено, що докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч.4 ст.71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Таким чином, суд має право запропонувати особам, які беруть участь у справі надати додаткові докази та на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладено обов'язок подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Окрім того, позивачем оскаржуються саме дії щодо відмови суб'єкта владних повноважень в здійсненні відповідної доплати, а не рішення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки предметом розгляду в даній адміністративній справі є визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання його вчинити дії, обов'язок доказування, відповідно, покладений на відповідача.

Враховуючи, що недоліком позовної заяви зазначено те, що позивачем не подано рішення саме суб'єкта владних повноважень щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті доплати до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який суд міг запропонувати додатково подати або витребувати у відповідача, та судом не вказано спосіб усунення вказаного недоліку, колегія суддів приходить до висновку, що наведене не є підставою для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без руху.

Відповідно до ч.4 ст.111 КАС України під час попереднього судового засідання, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд: 1) уточнює позовні вимоги та заперечення відповідача проти адміністративного позову; 2) з'ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; 3) визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються сторонами, а які належить доказувати; 4) з'ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення, та встановлює строки для їх надання; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції має достатньо процесуальних засобів, передбачених КАС України, для повного та всебічного з'ясування обставин справи та отримання доказів з метою винесення законного і об'єктивного рішення по справі.

Посилання суду першої інстанції на наявність у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав таких, що набрали законної сили постанови, ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду як на підставу для залишення позовної заяви без руху та твердження, що для усунення даного недоліку позивачу необхідно визначитись з предметом і підставами позову та способом захисту порушених прав, свобод або інтересів в частині вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити йому доплату до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з дати набуття чинності зазначеним Законом (01 січня 2006 року) до 12 жовтня 2010 року та зобов'язання відповідача виплатити йому доплату в сумі 1393,28 грн., колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.

В силу вимог п.2 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо, зокрема, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили: постанова суду; ухвала суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі; ухвала про закриття провадження в адміністративній справі; ухвала про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду (крім випадків, коли така ухвала винесена до відкриття провадження в адміністративній справі).

Отже, наявність у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав таких, що набрали законної сили, постанови, ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, має наслідком відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та не є недоліком позовної заяви та не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, в силу вимог ст.ст.99, 100 КАС України, пропущення строку звернення до суду є підставою для залишення позовних вимог в цій частині без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції також зазначив, що з матеріалів адміністративного позову неможливо встановити, коли позивач дізнався про порушення своїх прав свобод чи інтересів, оскільки не додано жодних доказів в підтвердження даних обставин та доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом, однак наведене не є підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки не передбачено вимогами до позовної заяви, визначеними ст.106 КАС України.

Разом з тим, як зазначалось вище колегією суддів, ч.4 ст.111 КАС України наділено суд першої інстанції достатніми процесуальними засобами, для повного та всебічного з'ясування обставин справи та отримання доказів з метою винесення законного і об'єктивного рішення по справі.

При цьому, судова колегія також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні по справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що ст.6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на зазначення в резолютивній частині оскаржуваної ухвали позивачем ОСОБА_3 замість ОСОБА_2, оскільки наведене по суті являються опискою та підлягає виправленню в порядку, передбаченому ст.169 КАС України, і не є належним обґрунтуванням апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невідповідності поданої заяви ст.106 КАС України та відсутності підстав для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст.108 КАС України, шляхом залишення позовної заяви ОСОБА_2 без руху.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким питання розгляду позову вирішити по суті, не відповідають повноваженням суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, визначеним ст.199 КАС України, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року про залишення позовної заяви без руху скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 29 червня 2016 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.