Справа № 802/858/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2016-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 червня 2016 р. Справа № 802/858/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: державного виконавця Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Бондаренка Олександра Сергійовича

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до державного виконавця Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Бондаренка Олександра Сергійовича (далі - державний виконавець ДВС Подільського РУЮ у м. Києві Бондаренко О.С., відповідач), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у ненаданні відповіді на звернення від 22.02.2016, зобов'язати відповідача надати відповідь на таке звернення та встановити термін виконання постанови (рішення) суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що державним виконавцем ДВС Подільського РУЮ у м. Києві Бондаренком О.С. не надано відповіді на звернення від 22.02.2016, яке отримане 25.02.2016, що є порушенням ст. 40 Конституції України та ст.ст. 14, 15 Закону України "Про звернення громадян".

У судове засідання позивач не прибув, поряд із цим надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання також не прибув, повноважного представника не направив, про поважність свого неприбуття суд не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з нормами ч. 4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень частини 6 вказаної вище статті якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не прибули, зважаючи на відсутність потреби заслуховувати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову з урахуванням наступного.

Листом від 02.02.2016 № 583/3 за підписом державного виконавця ДВС Подільського РУЮ у м. Києві Бондаренка О.С. ОСОБА_1 направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2016, винесену на підставі виконавчого документу - виконавчого листа № 802/1494/14-а від 13.08.2014, що видав Вінницький окружний адміністративний суд.

Отримавши зазначені документи, позивач рекомендованим листом направив державному виконавцю ДВС Подільського РУЮ у м. Києві Бондаренко О.С. заяву від 22.02.2016, в якій просив повідомити підставу відкриття виконавчого провадження ВП №49994413 та надіслати на електронну пошту, яку вказав у заяві, копію виконавчого провадження. Крім того, відповідь просив надіслати у термін до 14 днів, мотивуючи тим, що заява не потребує додаткової перевірки, та продублювати відповідь листом, направленим поштою.

Направлена позивачем заява на адресу відповідача була вручена останньому 25.02.2016, що підтверджується даними сайту Укрпошти.

Оскільки жодної відповіді на своє звернення та документи позивач не отримав, він звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваній бездіяльності відповідача в частині ненадання відповіді на звернення від 22.02.2016, суд виходив із такого.

Згідно зі ст. 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян", який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки (ч. 3 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян").

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч. 4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян").

Отже, чинним законодавством закріплений прямий обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян надати належну обґрунтовану відповідь на звернення громадян.

Обов'язку надання відповіді кореспондує право громадянина одержати письмову відповідь за результати розгляду заяви чи скарги. Таке право закріплене ст. 18 Закону України "Про звернення громадян". Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

При цьому, ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Жодних доказів того, що у законодавчо визначені строки та порядку звернення позивача від 22.02.2016 було розглянуто відповідачем та на нього надана відповідь на адресу суду не надходило. Як уже зазначалося, заява від 22.02.2016 була вручена 25.02.2016.

Частиною 1 статті 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час відповідно до ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведені норми КАС України дають підстави стверджувати, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який зобов'язаний в порядку судової процедури, визначеної законом, довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

В ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі від 08.06.2016 відповідачу зазначено, що у разі наявності у нього заперечень проти позову, необхідно надати їх суду до 17.06.2016. Копія зазначеної ухвали, яка направлялася державному виконавця ДВС Подільського РУЮ у м. Києві, вручена уповноваженій особі 13.06.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, жодних заперечень щодо позовних вимог відповідач суду не надав, в судове засідання не прибув, повноважного представника не направив.

Таким чином, під час розгляду адміністративної справи відповідач не виконав вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України та не довів правомірність оскаржуваної бездіяльності, відтак позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця ДВС Подільського РУЮ у м. Києві Бондаренка О.С. щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 22.02.2016 підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 22.02.2016, то суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

На підставі викладеного, з метою досягнення мети правосуддя - забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача, - суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 22.02.2016.

Окрім того, позивач в прохальній частині позовної заяви просить суд встановити термін виконання постанови (рішення) суду.

Визначаючись щодо вказаної вимоги, суд враховував, що на виконання рішення суду, яким зобов'язано відповідача надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 22.02.2016, відповідач зобов'язаний надати таку відповідь у строки, визначені ст. 20 Закону України "Про звернення громадян". У випадку примусового виконання рішення суду державним виконавцем будуть застосовані строки, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до змісту ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, має застосовуватися у виключних випадках.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, оскільки позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

З огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про встановлення терміну виконання постанови (рішення) суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 94 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Бондаренка Олександра Сергійовича, що полягає у ненаданні відповіді на звернення від 22 лютого 2016 року.

Зобов'язати державного виконавця Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Бондаренка Олександра Сергійовича надати відповідь на звернення від 22 лютого 2016 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна