Справа № 809/546/16
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 809/546/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Пиріг Х.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представників відповідача - Капусняк Л.Г., Бушинської В.В., Дмитрук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області про стягнення індексації заробітної плати, інфляції, пені та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області про стягнення індексації заробітної плати, інфляції, пені та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він працював у Державній фінансовій інспекції в Івано-Франківській області з 01.10.1998 по 16.03.2005. Зазначив, що всупереч Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" йому не проводилась індексація заробітної плати (не нараховувалась та, відповідно, не виплачувалась), у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем із невиплаченої індексації в розмірі 557,27 грн. Внаслідок невиплати позивачу заборгованості з індексації відповідач повинен сплатити позивачу з 01.08.2005 по 19.04.2016 суму інфляційних втрат 1563,05 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі облікової ставки Національного банку України - 1305,43 грн. Також, у позові зазначено, що у зв'язку із невиплатою позивачу вказаних сум останньому спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінює у 10000,00 грн.

21.06.2016 судом прийнято письмову заяву позивача про зменшення позовних вимог. Згідно даної заяви, позивач просить стягнути з Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області індексацію заробітної плати з травня 2003 року по березень 2005 року в сумі 79,20 грн., інфляцію з червня 2004 року по травень 2016 року в сумі 108,68 грн., пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України в сумі 202,29 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В судовому засіданні позивач зменшені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Просив позов задовольнити.

Представники відповідача, позову не визнали, крім того в матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача, отримані судом 08.06.2016, в яких зазначено про те, що Державна фінансова служба в Івано-Франківській області у спірний період (як і у весь час роботи позивача) заробітна плата нараховувалась ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі із дотриманням вимог Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 06.02.2003 №491-IV, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Враховуючи, що нарахування Державною фінансовою службою в Івано-Франківській області ОСОБА_1 заробітної плати (в тому числі і суми індексації цієї заробітної плати) у спірний період (травень 2003 року - березень 2005 року) було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, представники відповідача просили суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.38-41).

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доказами, судом встановлено наступне.

Відповідно до преамбули Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - цей закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно статті 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення); індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

17.07.2003 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення, який відповідно до п. 1 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Згідно пункту 1-1 вказаного Порядку, підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Відповідно до пункту 4 цього Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Згідно абзацу 1 та 2 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (у редакції, чинної у спірному періоді) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. У разі коли підвищення розмірів мінімальних соціальних гарантій, зазначених в абзаці 1 цього пункту, не супроводжується зростанням грошових доходів громадян, передбачених пунктом 2 цього Порядку, грошові доходи індексуються на загальних підставах відповідно до пункту 1-1 і 4 цього Порядку.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, якщо сума збільшення грошових доходів менша від суми індексації, нарахованої відповідно до цього Порядку, подальша індексація проводиться за прикладом, наведеним у додатку 4 цього Порядку. Передбачений цим пунктом механізм нарахування суми індексації у разі підвищення грошових доходів на суму, меншу, ніж сума індексації, полягає у тому, що якщо у поточному місяці підвищення доходу не перевищує суму індексації, яка нараховувалась за попередній місяць, то проводиться індексація заробітної плати на коефіцієнт індексації, який застосовувався у попередньому місяці.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.10.1998 по 16.03.2005 працював у Державній Фінансові інспекції в Івано-Франківській області на той час Контрольно-ревізійне управління в Івано-Франківській області.

Як вбачається з пояснень відповідача за період з травня 2003 року по березень 2005 року базовим місяцем нарахування індексації заробітної плати ОСОБА_1 встановлено березень 2003 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Відповідно до штатного розпису Контрольно - ревізійного управління в Івано-Франківській області ОСОБА_1 за період з березня 2003 року по березень 2005 року видно, що відбувалося підняття заробітної плати, а саме в вересні 2003 року, лютому 2004 року, листопаді 2004 року, січні 2005 року, що перевищувало суму нарахованої індексації за попередні періоди, а отже даний місяць підняття рахується базовим для наступного нарахування індексації, а наступна індексація проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101,0 відсотка (а.с. 42).

Відповідно архівних відомостей за період з травня 2003 року по березень 2005 року ОСОБА_1 перебував у відпустці та на лікарняному, а тому за вказаний період відповідно до п. 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення не нараховується (а. с. 50-53). Остання виплата індексації позивачу була здійсненна в жовтні 2004 року. За період з 2004 року по березень 2005 року права на отримання індексації у позивача не виникало в зв'язку з підняттям розміру заробітної плати та величиною індексу споживчих цін. Крім цього, відповідачем проводилось нарахування та виплата коштів із врахуванням переміщення позивача на інші посади (а.с. 47).

З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що індексація грошових доходів ОСОБА_1, нарахована і виплачена ДФІ в Івано-Франківській області згідно вимог чинного законодавства.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації у зв'язку із втратою ОСОБА_1 частини доходів (суми індексації) у зв'язку з порушенням строків їх виплати спричиненої затримкою розрахунку, є похідними від позовних вимог про стягнення індексації, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди завданої діями відповідача, слід зауважити наступне.

У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем позивачеві завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано, в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн.

Виходячи з зазначеного вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування на користь позивача моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 27.06.2016.