Справа № 821/632/16
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/632/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.

при секретарі - Рябчич А.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Волкової Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області про скасування розпорядження № 50-ос від 07.04.2016 р. про звільнення, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановив:

10 травня 2016 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області (далі - відповідач, Каланчацька РДА) з позовними вимогами про скасування розпорядження № 50-ос від 07.04.2016 р. про звільнення, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, з урахуванням заяви про зміну (доповнення) предмету позовних вимог по справі №821/632/16 від 07 червня 2016 року, просить:

- скасувати розпорядження голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 07.04.2016 року №50-ос, поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області з 18 березня 2016 року та стягнути з Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області на користь ОСОБА_1 9000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свою позицію позивач зазначив, що розпорядженням голови Каланчацької РДА «Про звільнення ОСОБА_1» №50-ос від 07.04.2016 року, його звільнено з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації з 18 березня 2016 року відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, в зв'язку з прогулом без поважних причин. Позивач вважає даний наказ протиправним з огляду на наступне. 12 березня 2016 року ОСОБА_1 ознайомлено з розпорядженням голови Каланчацької РДА «Про надання щорічної відпустки ОСОБА_1» №04-вп від 10 березня 2016 року, відповідно до якого позивачу надано щорічну основну відпустку з 14 березня 2016 року по 12 квітня 2016 року тривалістю 30 календарних днів. В день ознайомлення з розпорядженням №04-вп від 10 березня 2016 року позивач попросив перенести відпустку та надати її з 21 березня 2016 року, оскільки відповідач не забезпечив нарахування та виплату відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення. Відповідну заяву від 12 березня 2016 року того ж дня направлено сектору з питань управління персоналом апарату районної державної адміністрації. Не отримавши рішення за заявою про перенесення відпустки в день подання заяви, позивач в перший день щорічної основної відпустки вийшов на роботу, але не отримав ніякої інформації від сектору з питань управління персоналом та від відділу фінансового забезпечення апарату РДА щодо рішення про перенесення відпустки або усунення порушень трудового законодавства стосовно не нарахування та невиплати відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення. В подальшому 17 березня 2016 року позивача написав заяву про розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням з 18 березня 2016 року. Після подання заяви про звільнення ОСОБА_1 було ознайомлено з листом голови РДА від 16 березня 2016 року №134/03-35 про надання позивачем згоди на перенесення відпустки на 31 березня 2016 року, але ні 18 березня 2016 року ні наступного робочого дня 21 березня 2016 року відповідач не повідомив про прийняті рішення стосовно перенесення відпустки чи звільнення з роботи. 23 березня 2016 року позивач на правив на адресу відповідача через відділення поштового зв'язку заяву про видачу трудової книжки. В подальшому ОСОБА_1 дізнався з листа Каланчацької РДА № 144/03-35 від 22 березня 2016 року, що відповідач вимагає повідомити причини відсутності перебування на робочому місці 18 березня 2016 року (позивач перебував в судовому засіданні в справі №821/255/16 разом з головою Каланчацької РДА) та 21 березня 2016 року, вказавши на наявність підстав для звільнення за прогул. Додатком до листа РДА №144/03-35 від 22 березня 2016 року докладено лист про відмову в задоволенні заяви про розірвання трудових відносин, про захист прав та інтересів лише в судовому порядку та погрозою звільнити за прогули, але докладеного листа відповідач на адресу позивача не направляв ні в день реєстрації ні на наступний робочий день. Листом РДА від 30 березня 2016 року з додатком - копією розпорядження голови РДА від 12 березня 2016 року №05-вп «Про скасування розпорядження голови районної державної адміністрації від 10 березня №04-вп «Про надання щорічної відпустки ОСОБА_1». 08 квітня 2016 року в секторі управління персоналом ОСОБА_1 було ознайомлено з розпорядженням голови РДА від 07 квітня 2016 року № 50-ос «Про звільнення ОСОБА_1», підставою для звільнення є відсутність упродовж робочого дня на робочому місці без повідомлення безпосереднього керівника про поважність причин відсутності, що є прогулом та порушення п.п.6.6,6.7 «Правил внутрішнього трудового розпорядку Каланчацької районної державної адміністрації» та п.2.29 Посадової інструкції начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації. Оскільки звільнення з роботи завдало позивачу моральних страждань та призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, а також вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя останній просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 9000 грн. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про скасування розпорядження № 50-ос від 07.04.2016 р. про звільнення, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові з урахуванням заяви від 07 червня 2016 року.

Відповідач 25 травня 2016 року подав до суду заперечення, в яких позовні вимоги не визнає з таких підстав. 09 березня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про надання йому щорічної основної відпустки з 14 березня 2016 року за період роботи 2016 року, 10 березня 2016 року видано розпорядження голови №04-вп, з яким позивач ознайомився 12 березня 2016 року, та подав заяву про перенесення щорічної відпустки на 21 березня 2016 року, через несвоєчасну виплату йому заробітної плати за час щорічної відпустки. За результатами розгляду заяви позивача від 12 березня 2016 року скасовано розпорядження голови РДА від 10 березня 2016 року №04-вп та підготовлено відповідь ОСОБА_1 щодо узгодження дати відпустки з 31 березня 2016 року відповідно до ст.11 Закону України «Про відпустки», за якою у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Затримка з перерахунком коштів позивачу виникла внаслідок подання останнім заяви від 24 лютого 2016 року про закриття банківського рахунку та бажання отримувати заробітну плату за місцем роботи, з метою забезпечення виплат ОСОБА_1 РДА звернулась до усіх банківських установ, які здійснюють свою діяльність в смт. Каланчак для відкриття банківського рахунку для обслуговування та відкриття каси в установі для здійснення виплат ОСОБА_1 та вдруге направила позивачу листа з проханням відкрити рахунок в банківській установі для отримання заробітної плати. Зважаючи на те, що відповідач займався відкриттям каси в установі, про що позивач повідомлявся листом від 02 березня 2016 року, останній 17 березня 2016 року подає до РДА заяву про звільнення з 18 березня 2016 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. 18 березня відповідно до порядку призначення-звільнення керівників структурних підрозділів РДА направила лист першому заступнику голови Херсонської обласної державної адміністрації про погодження звільнення з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької РДА ОСОБА_1 та направила листа ОСОБА_1 з проханням відкрити банківський рахунок для здійснення розрахункових виплат. Також 18 березня 2016 року на заяву про звільнення підготована відповідь, але через відсутність позивача на робочому місці 18 березня 2016 року та 21 березня 2016 року її не вручено позивачу. Надалі починаючи з 18 березня 2016 року відповідач щодня фіксував відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, наслідком таких дій стало розпорядження голови РДА «Про звільнення ОСОБА_1» №50-ос від 07 квітня 2016 року, яким позивача звільнено з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації з 18 березня 2016 року відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з прогулом без поважних причин). Все це на думку відповідача є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, зваживши доводи позивача викладені в адміністративному позові, врахувавши позиції відповідачів та третьої особи викладені в письмових запереченнях, дослідивши надані сторонами матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Каланчацької РДА «Про затвердження графіку відпусток на 2016 рік» №139-ос від 30 листопада 2015 року затверджено графіки відпусток на 2016 рік, серед яких, графік керівників та спеціалістів структурних підрозділів апарату районної державної адміністрації. Згідно з графіком начальник відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства ОСОБА_1 за відпрацьований період з 12 січня 2016 року по 11 січня 2017 року повинен йти в березні в основну відпустку.

Розпорядженням голови Каланчацької РДА «Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1» № 04-вп від 10 березня 2016 року позивачу надано щорічну основну відпустку за період роботи з 12 січня 2016 року по 11 січня 2017 року на 30 календарних днів з 14 березня 2016 року по 12 квітня 2016 року включно з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

12 березня 2016 року позивач подав заяву на ім'я голови Каланчацької РДА, згідно з якою повідомив про ознайомлення 12 березня 2016 року з розпорядженням «Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1» № 04-вп від 10 березня 2016 року, а також повідомив про невиплату заробітної плати за час щорічної відпустки та просив у зв'язку з цим перенести щорічну відпустку на інший період та надати її з 21 березня 2016 року.

Розпорядженням голови Каланчацької РДА «Про скасування розпорядження голови державної адміністрації від 10 березня 2016 №04-вп «Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1» №05-вп від 12 березня 2016 року скасовано розпорядження «Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1» № 04-вп від 10 березня 2016 року та перенесено основну щорічну відпустку ОСОБА_1 на інший термін. Дане розпорядження міститься в якості додатка до листа РДА №167/03-35 від 30 березня 2016 року, яким позивача повідомлено про перенесення його відпустки на 31 березня 2016 року та який ОСОБА_1 отримав 02 квітня 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №947.

Таким чином, позивач не був ознайомлений з відповідним розпорядженням до 02 квітня 2016 року, при цьому матеріальну допомогу на оздоровлення він не отримав як і відповідь на заяву від 12 березня 2016 року, доказів протилежного сторони суду не надали.

17 березня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву на ім'я голови Каланчацької РДА, відповідно до якої просить розірвати за власним бажанням трудовий договір з 18 березня 2016 року та звільнити його з роботи через невиконання Каланчацькою РДА законодавства про працю, про оплату праці та про відпустки на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (заява отримана відповідачем 17 березня 2016 року) (а.с.8).

Голова Каланчацької РДА листом від 18 березня 2016 року №04/08-47 на ім'я першого заступника голови Херсонської обласної державної адміністрації (далі - Херсонська ОДА) просила погодити звільнення з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької РДА Херсонської області ОСОБА_1, з 18 березня 2016 року, відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням).

Херсонська ОДА листом «Про погодження звільнення ОСОБА_1» від 24 березня 2016 року №1969/0-16/25/318, погодила звільнення позивача з підстав наведених в листі Каланчацької РДА від 18 березня 2016 року №04/08-47.

Таким чином, з 24 березня 2016 року відповідач отримав погодження на звільнення позивача з посади на підставі заяви від 17 березня 2016 року, але позивача так і не було звільнено за ч.3 ст.38 КЗпП України.

В подальшому відповідач щодня з 18 березня 2016 року по 07 квітня 2016 року складав акти про відсутність на роботі, які не направлялись на адресу позивача та з якими він не ознайомлювався, що призвело до винесення головою Каланчацької РДА розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1» №50-ос від 07 квітня 2016 року, яким позивача звільнено з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації з 18 березня 2016 року відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з прогулом без поважних причин).

Однак не зважаючи на розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1» №50-ос від 07 квітня 2016 року, голова Каланчацької РДА видала розпорядження «Про нову редакцію розпорядження голови районної державної адміністрації від 12 березня 2016 року №5-вп «Про скасування розпорядження голови державної адміністрації від 10 березня 2016 №04-вп «Про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1» №14-вп від 08 квітня 2016 року, яким на підставі заяви ОСОБА_1 від 12 березня 2016 року перенесено основну щорічну відпустку на інший термін, доказів ознайомлення позивача з даним розпорядженням сторони суду не надали.

Вирішуючи справу по суті суд виходить з наступного.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.2 ст.5 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбула до Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачає, що відповідно до Конституції України цей Закон визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій.

Принципи діяльності місцевих державних адміністрацій визначені в ст.3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», відповідно до якої місцеві державні адміністрації, серед інших, діють на засадах: відповідальності перед людиною і державою за свою діяльність; верховенства права; законності; пріоритетності прав людини; гласності.

Правовий статус місцевих державних адміністрацій встановлюється Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (ч.1 ст.7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).

Керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).

Наведені норми дають підстави для висновку, що відповідач, забезпечуючи на території Каланчацького району дотримання законності та додержання прав та свобод громадян, повинен керуватись принципами пріоритетності прав людини та верховенства права, а в питаннях призначення на посаду та звільнення з посади керівників структурних підрозділів РДА його дії повинні відповідати ч.2 ст.11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», тобто при звільненні позивача за певною підставою - за власним бажанням або у зв'язку з прогулом без поважних причин РДА повинна отримати погодження органу виконавчої влади вищого рівня на звільнення саме за такими обставинами.

Аналізуючи дії відповідача, пов'язані зі звільненням ОСОБА_1 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, суд зазначає, що вони не відповідають всім вище переліченим нормам, враховуючи наступне.

На виконання ч.2 ст.11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Кабінет Міністрів України постановою від 29 липня 1999 р. № 1374 затвердив Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій (далі - Порядок №1374).

Керівники управлінь, відділів, інших структурних підрозділів обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій призначаються на посади та звільняються з посад головами державних адміністрацій за погодженням з відповідними міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади (п.1 Порядку №1374).

У пропозиції щодо звільнення керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації обґрунтовується причина звільнення.

До зазначеної пропозиції додаються копії заяви про звільнення, акта службового розслідування, медичної довідки або інших документів, що стосуються підстав звільнення (абз.1,2 п.4 Порядку №1374).

В даному випадку голова Каланчацької РДА звернулась до Херсонської ОДА з пропозицією про звільнення ОСОБА_1, як начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації за ч.3 ст.38 КЗпП України та додала до листа №04/08-47 від 18.03.2015 року копію заяви позивача про звільнення за власним бажанням.

Висновки щодо призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації не пізніше десяти днів з дня порушення даного питання надсилаються голові відповідної місцевої державної адміністрації і додаються до особової справи державного службовця за місцем роботи.

Голова місцевої державної адміністрації у триденний термін з дня отримання висновку відповідного міністерства, іншого центрального або місцевого органу виконавчої влади видає в установленому порядку розпорядження про призначення на посаду або звільнення з посади керівника управління, відділу, іншого структурного підрозділу місцевої державної адміністрації.

Копії цих розпоряджень надсилаються до відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, обласної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (п.6 Порядку №1374).

24 березня 2016 року Херсонська ОДА листом «Про погодження звільнення ОСОБА_1» №1969/0-16/25/318 погодила звільнення позивача з підстав викладених в лисі Каланчацької РДА, тобто за ч.3 ст.38 КЗпП України, а тому голова РДА в триденний термін з дня отримання такого погодження повинна була видати розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади за ч.3 ст.38 КЗпП України та надіслати копію цього розпорядження до Херсонської ОДА.

Однак, звернувшись за погодженням звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст.38 КЗпП України 18 березня 2016 року до Херсонської ОДА відповідач одночасно 18 березня 2016 року склав на ім'я позивача лист №141/03-35 за змістом якого Каланчацька РДА відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 17 березня 2016 року про розірвання трудового договору та доводить до відома про обов'язок в подальшому виконувати свої трудові обов'язки відповідно до укладеного трудового договору (розпорядження голови Каланчацької РДА від 24 липня 2015 року №74-ос «Про ОСОБА_1»), в листі зазначено, що в разі подальшого ігнорування щодо продовження трудових відносин ОСОБА_1 буде звільнено за прогули. Наведений лист, міститься в якості додатку до листа від 22 березня 2016 року №144/03-35, в якому зазначено, що враховуючи відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 18 березня 2016 року (з 15.30 год до 16.00 год), 21 березня 2016 року 08.00 год до 17.00 год направляється письмова відповідь на заяву про розірвання трудового договору з 18 березня 2016 року та звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (даний лист разом з додатком отримано позивачем 24 березня 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №170).

Тобто, при зверненні до Херсонської ОДА відповідач не мав наміру звільняти ОСОБА_1 на підставі заяви від 17 березня 2016 року за ч.3 ст.38 КЗпП України, натомість без повідомлення позивача про необхідність з'явитись на робоче місце 18 березня 2016 року та 21 березня 2016 року відповідач фактично позбавив його можливості бути присутнім на робочому місці в ці дні, оскільки відповідні листи вручені ОСОБА_1 лише 24 березня 2016 року.

Відповідач не звільнив позивача з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької РДА Херсонської області ОСОБА_1, як це передбачено в погодженні Херсонської ОДА, а створив розпорядженням «Про створення тимчасової комісії для з'ясування причин відсутності на робочому місці начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації ОСОБА_1» від 28 березня 2016 року №46-ос, яка з 28 березня 2016 року по 07 квітня 2016 року фіксувала відсутність позивача на робочому місті.

Судом встановлено, що жодної з перелічених Порядком №1374 дій по звільненню позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України РДА не вчинила, натомість вона ініціювала комплекс заходів спрямованих на створення ситуації, в якій її бездіяльність по звільненню позивача в порядок та спосіб передбачений спеціальним законодавством призвела до прийняття спірного розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1» №50-ос від 07 квітня 2016 року, яким позивача звільнено з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації з 18 березня 2016 року відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з прогулом без поважних причин), яке не проходило процедуру погодження в Херсонській ОДА та яке вчинено без її відома, доказів протилежного сторони суд не надали.

За таких обставин розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1» №50-ос від 07 квітня 2016 року, яким позивача звільнено з посади начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства районної державної адміністрації з 18 березня 2016 року відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з прогулом без поважних причин) не відповідає вимогам законності та правомірності та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про поновлення на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області з 18 березня 2016 року та про стягнення на користь ОСОБА_1 з Каланчацької РДА середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.03.2016 року по дату постановлення судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року №6-648цс15.

Надана довідка про доходи №231/03-35 від 11.05.2016 року, видана ОСОБА_1 Каланчацькою РДА не дає можливості суду здійснити передбачений розрахунок самостійно, оскільки в даній інформації не міститься детальний розрахунок заробітної плати за два місяці, які передували звільненню, а відповідач так і не надав суду дану інформацію. З огляду на вищевикладене, суд зобов'язує Каланчацьку РДА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року по 22 червня 2016 року.

Наведене є підставами для задоволення позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області з 18 березня 2016 року та стягнення на користь ОСОБА_1 з Каланчацької РДА середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.03.2016 року по дату постановлення судового рішення.

З приводу позовної вимоги про стягнення на користь позивача з Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області моральної шкоди у розмірі 9000 грн, суд зазначає наступне.

В силу статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Такий обов'язок суду узгоджується з обов'язком позивача, який передбачений п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за яким відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Однак, позивач не навів таких даних в заяві про зміну (доповнення) предмету позовних вимог по справі №821/632/16, навівши загальні фрази з яких не можливо встановити вищевикладені обставини, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 9000 грн.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Вирішуючи питання щодо застосування ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11, §165) суд констатує, що «..Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом ... Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" ... Схожим чином, звільнення з посади було визнане втручанням у право на повагу до приватного життя…»

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Преамбула до Закону України «Про судовий збір» передбачає, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Пільги по сплаті судового збору передбачені ст.5 Закону України «Про судовий збір», але серед них не має позовних вимог про стягнення моральної шкоди, таким чином, позивач повинен сплатити судовий збір за цю позовну вимогу на загальних підставах тобто за ставкою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 01 січня 2016 року.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної на рівні 1378 грн, сплаті ОСОБА_1 підлягає сума судового збору в розмірі 551,20 грн.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.91 КАС України).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» №590 від 27 квітня 2006 року затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до п.5 додатку якої, в адміністративних справах компенсуються витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам.

Таким чином, суд присуджує до стягнення на користь позивача документально підтверджені витрати пов'язані з прибуттям до суду в розмірі 361,49 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 22 червня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163, 256 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області про скасування розпорядження № 50-ос від 07.04.2016 р. про звільнення, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області від 07 квітня 2016 року № 50-ос "Про звільнення ОСОБА_1".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області з 18 березня 2016 року.

Зобов'язати Каланчацьку районну державну адміністрацію Херсонської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року по 22 червня 2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області () судові витрати, пов'язані із прибуттям до суду в сумі 361,49 грн, шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області та в частині нарахування і виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 29 червня 2016 року.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 12.3.