Справа № 208/1307/16-а
Суддя: Похваліта С. М.
Дата ухвалення: 2016-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/1307/16-а
№ провадження 2-а/208/67/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 травня 2016 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді - Похвалітої С.М.,

При секретарі - Шешуревої Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язати вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська із позовом до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язати вчинити певні дії.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року відповідач Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області змінений на Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Так, у своєму позові позивач просить суд визнати протиправну бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська щодо не поновлення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 ОСОБА_1; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська перерахувати та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, як шахтарю та не працюючому пенсіонеру в розмірах згідно діючого законодавства ОСОБА_1 з 20 травня 2011 року.

У своєму позові позивач посилався на те, що до лютого 1995 року він проживав у Київському районі м.Донецька отримував пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1, надалі виїхав на постійне місце мешкання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплату пенсії було припинено.18.08.2015 року представник позивача у зв'язку з відсутністю УПФУ в Київському районі м.Донецька за юридичною адресою та не здійснення своїх функцій звернувся до відповідача та просив взяти на облік ОСОБА_1 в УПФ України в Заводському районі м.Дніпродзержинська за місцем проживання свого представника. Листом відповідачем повідомлено, що управління не є відповідачем. 19.02.2016 року представник позивача особисто звернувся до управління із заявою про перерахуванням та поновлення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, як шахтарю та непрацюючому пенсіонеру в розмірах згідно законодавства з 20.05.2011 року. Листом управління повідомило, що законом не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які мешкають за кордоном. Вважає протиправною бездіяльність щодо не перерахунку та не поновлення пенсії, тому як право позивача на отримання пенсії, як громадянина України, що постійно проживає за межами України гарантовано Конституцією України.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не з'явився, надав суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги.

Представник відповідача Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду заперечення, у якому просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази надані сторонами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, ОСОБА_1 проживав у Донецьку та отримував пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

ОСОБА_1 отримував пенсію, у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю у 1995 році виплату пенсії було припинено.

18 серпня 2015 року представник позивача, у зв'язку з відсутністю Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м.Донецька, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська та просив взяти на облік ОСОБА_1 до зазначеного управління.

Листом Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська 26 серпня 2015 року відмовило позивачу у взятті на облік ОСОБА_1, з посиланням на те, що законом не передбачено питання пенсійного забезпечення громадян України, які мешкають за кордоном.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, частково, або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Отже, з 7.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Після прийняття даного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Окрім цього, суд вважає, що через те, що ОСОБА_1 не може з'явитися до органу, що здійснює призначення пенсі, не може бути підставою для обмеження його конституційного права, як громадянина України, на пенсійне забезпечення.

Таким чином, позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, тому як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається заява. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення/перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії за віком є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

У зв'язку з викладеним суд вважає, що дії Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська щодо відмови у поновленні пенсії за віком позивачу ОСОБА_1 є протиправними та зобов'язати Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 позивачу з 20 травня 2011 року, тобто з час подання заяви про поновлення виплати пенсії.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 24, 46 Конституції України, ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 2, 8, 11, 19, 24, 159-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язати вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська щодо не поновлення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 ОСОБА_1.

Зобов'язати Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 з 20 травня 2011 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Похваліта С. М.