Справа № 2-а-13189/08/1570
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2010-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2010 р.Справа № 2-а-13189/08/1570

Категорія:Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м.Білгород-Дністровський Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Білгород-Дністровський Одеської області про стягнення державної соціальної допомоги "дітям війни",

В С Т А Н О В И В :

08.12.08 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить поновити пропущений строк для звернення до суду, визнати неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Білгород-Дністровський Одеської області (далі по тексту УПФУ м.Білгород-Дністровський) щодо виплати соціальної допомоги, зобовязати УПФУ в м.Білгород-Дністровський нарахувати та виплатити державну соціальну допомогу як дитині війни за період з 2006 року по листопад 2008 року включно.

Підставою для поновлення строку звернення до суду, позивач вказував рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційними окремі норми Державного бюджету України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2009 року позовні вимоги задоволені частково, а саме суд зобовязав відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу з урахуванням щомісячного підвищення пенсії, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 листопада 2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій постанову суду першої інстанції вважав необґрунтованою, просив її скасувати та прийняти по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставами для скасування рішення, апелянт вважав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Частина 1 статті 197 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УПФУ в м.Білгород-Дністровський, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач має статус: "дитина війни" (в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни"), що підтверджується відповідним посвідченням.

Протягом 2006 - 2008 років позивач не отримував щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на щомісячне підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про соціальний захист дітей війни".

Зокрема, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Наявність у позивача права на призначення їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ст. 46).

Водночас, щодо такого його права на період 2006 року, то підвищення до пенсії дітям війни могло бути впроваджено за таких умов: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету відповідно до вимог ст. 110 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" у редакції, викладеній у Законі України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" від 19 січня 2006 року.

Однак такі умови не настали.

Таким чином, позовні вимоги про підвищення розміру пенсії за 2006 рік є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо підвищення пенсії дітям війни у 2007 році, то п.12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" з метою приведення окремих норм Законів у відповідність із цим Законом було зупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік.

Проте рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року положення п.12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" з урахуванням ст. 111 цього Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Так, зміни до ст. 6 Закону, що внесені п. 41 р. 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Таким чином, у 2008 році право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виникло з 22 травня 2008 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що вказане право позивача не було реалізовано протягом з 22 травня до 30 листопада 2008 року внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, у звязку з чим судова колегія вважає за необхідне зобовязати останнього нарахувати та виплатити позивачу підвищення пенсії за вказаний період відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

В апеляційній скарзі вказується, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", не застосовується для перерахунку або підвищення пенсії.

Судова колегія не приймає цей довід апелянта, оскільки за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається виключно за правилами, встановленими ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Отже, положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", згідно якого - мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений аб.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не може бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячного підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Також, є безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеного підвищення пенсії у вказаному розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

На вказаний висновок суду апеляційної інстанції впливає пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду стосовно позовних вимог за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач звернувся до суду з позовом 08 грудня 2008 року.

Враховуючи положення ст. 99 КАС України, позивачем було порушено строк для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Доводи позивача щодо необізнаності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції повинен був з урахуванням річного строку позовної давності для звернення до суду, поновити його право на отримання підвищеної пенсії лише за період з 08.12.2007 р. по 31.12.2007 р., а тим більше, що управління Пенсійного фонду України в м.Білгород-Дністровський посилається в своїх запереченнях проти адміністративного позову, на застосування приписів ст. ст. 99, 100 КАС України

Таким чином позовні вимоги за 2007 рік підлягають задоволенню з 08.12.2007 р. по 31.12.2007 р.

Із врахуванням наведених положень чинного законодавства України, а також зазначених рішень Конституційного Суду України, позовні вимоги за 2008 рік підлягають задоволенню за період з 22 травня 2008 року по листопад 2008 року включно.

Згідно ч.ч.3,4 ст. ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на думку колегії суддів спростовуються тим, що чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами вищевказаної статті і іншого нормативно правового акту, який би визначав цей розмір не має.

Також, колегія суддів вважає безпідставним доводи апеляційної скарги щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни, а також посилання останнього на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії.

Так, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 р. і здійснює свої повноваження на підставі п.15.зазначеного положення через створені установленому порядку його територіальні управління.

Відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 201 КАС України підставою для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм процесуального права, судова колегія на підставі п.1 ч.1 ст. 201 КАС України, вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, п. 1 ч.1 ст. 201, п.4 ст.202, п.2 ч.1 ст.205, 207 КАС України, склад колегії,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м.Білгород-Дністровський Одеської області задовольнити частково, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2009 року змінити, виклавши 2 абзац резолютивної частини судового рішення в такій редакції:

«Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Білгород-Дністровський Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 08 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 30 листопада 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум.»

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в порядку цивільного судочинства до Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України протягом двох місяців з дня отримання її копії.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова