Справа № 2-а-1936/09/1512
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2013-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2013 р.Справа № 2-а-1936/09/1512

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Калініченко Любов Василівна

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Лукянчук О.В.

суддів Зуєвої Л.В.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2009 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста ОСОБА_1 про визнання відмови в нарахуванні та виплаті щомісячної державної соціальної допомоги « Дітям війни» безпідставною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

13.05.09 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси, в якому просить визнати дії відповідача щодо невиплати соціальної допомоги безпідставною та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй як дитині війни недоплачену щомісячну соціальну допомогу за період з 2007 року по грудень 2008 року включно в розмірі 2601, 30 грн., посилаючись на те , що вона є дитиною війни і повинна отримувати в Управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси підвищення до пенсії , передбачену ст. 6 ЗУ « Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2009 року позов задоволений частково; визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо проведення нарахування, перерахунку та виплати ОСОБА_2 підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року відповідно до ст.6 ЗУ « Про соціальний захист дітей війни» неправомірною;зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату підвищення до пенсії, встановленого ст. 6 ЗУ « Про соціальний захист дітей війни» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Не погоджуючись з постановленим у справі судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України подало апеляційну скаргу, в якій постанову суду першої інстанції вважає необґрунтованою та просить скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером та має статус дитини війни відповідно до посвідчення /арк.5а/, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси та отримує пенсію за віком.

Протягом 2007 - 2008 років позивач не отримував щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі, передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на щомісячне підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, а також що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо виплат підвищень до пенсії особам, які мають статус "дитини війни" з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про соціальний захист дітей війни".

Зокрема, ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" з метою приведення окремих норм Законів у відповідність із цим Законом було зупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік.

Проте рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року положення п.12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" з урахуванням ст. 111 цього Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 152 Конституції України - Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, в період з 01 січня 2007 року по 09 липня 2007 року позивач не мав права на отримання державної соціальної підтримки, оскільки норма, якою передбачено це право, була зупинена.

Разом з тим, в 2008 році між сторонами склалися правовідносини, аналогічні правовідносинам 2007 року.

Так, зміни до ст. 6 Закону, що внесені п. 41 р. 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Таким чином, у 2008 році право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виникло з 22 травня 2008 року.

В апеляційній скарзі УПФ України в Київському районі м. Одеси вказується, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", не застосовується для перерахунку або підвищення пенсії.

Колегія суддів не приймає цей довід апелянта, оскільки за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається виключно за правилами, встановленими ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, положення ч.3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якого - мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений аб.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не може бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячного підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Також, є безпідставними посилання УПФ України в Київському районі м. Одеси на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеного підвищення пенсії у вказаному розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Такі доводи апелянта не відповідають як нормам національного законодавства, так і міжнародного, зокрема ч.1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, яка є частиною законодавства України, і практиці Європейського Суду з прав людини як джерела права (справи "Качко проти України" (заява №63134/00).

Позивач звернулась до суду з позовом 13 травня 2009 року.

За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року , доводи позивача щодо необізнаності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Оскільки висновки суду обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 200 КАС України приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: