Справа № 2-а-2062/10/2170
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2011-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2011 р.Справа № 2-а-2062/10/2170

Категорія:8.2.3Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Димерлія О.О. та Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Херсоні на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року за позовом Дочірнього підприємства "Херсонський чавуноливарний завод" відкритого акціонерного товариства "Херсонські комбайни" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2010 року Дочірнє підприємство "Херсонський чавуноливарний завод" відкритого акціонерного товариства "Херсонські комбайни" звернулось до суду з позовною заявою про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 19.03.10 № 1/0, яким було визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 86011 грн. 10 коп. та застосована штрафна санкція в сумі 43005 грн. 55 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що всі вимоги, які встановлені ст. 7 Закону про ПДВ відносно порядку формування податкового кредиту та отримання права на бюджетне відшкодування позивачем були виконанні. ДПІ не має права вимагати від позивача, як добросовісного платника податків, контролювати сплату податків контрагентом по договору, тим більше по другому та третьому ланцюгам поставки. Сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету, відповідач же покладає такий обов'язок на позивача.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року позов дочірнього підприємства "Херсонський чавуноливарний завод" відкритого акціонерного товариства "Херсонські комбайни" задоволено. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні № /0 від 19.03.10 про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 86011 грн. 10 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 43005 грн. 55 коп.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, державна податкова інспекція у м. Херсоні в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права , що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову .

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення почтових відправлень, однак в судове засідання вони не зявилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні від 19.03.10 № 1/0 законним та обґрунтованим та таким, що базується на фактичних обставинах справи з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що податкове повідомлення-рішення, яке є предметом спору, прийнято за висновками акту перевірки від 09.03.10 № 1034/23-5/24112297 про результати планової виїзної перевірки ДП "Херсонський чавуноливарний завод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.07 по 30.09.09. В акті зазначено про завищення податкового кредиту за липень 2008 року на суму 14997 грн. 42 коп., листопад 2008 року на суму 53076 грн. 18 коп., січень 2009 р. на 2137 грн. 50 коп., березень 2009 р. 8000 грн., травень 2009 р. 7800 грн. У перевіряємому періоді ДП "ХЧЛЗ" придбавало матеріальні цінності від ПП "Таврія" по накладній № 169 від 09.07.08 на загальну суму 21252 грн. (в т.ч. ПДВ 3542 грн.), № 182 від 10.07.08 на суму 22000 грн. (в т.ч. ПДВ 3666 грн. 67 коп.), від ПП "Юг-Сервіс" за накладною № РН-0000048 від 02.07.08 на суму 46732 грн. 49 коп. (в т.ч. ПДВ 7788 грн. 75 коп.), ПП "ОСОБА_1 ФП-ДАШ" за накладною № 51 від 26.01.09 на суму 12825 грн. (в т.ч. ПДВ 2137,50 грн.), № РН-0380 від 20.05.09 на суму 46800 грн. (ПДВ 7800 грн.). ДПІ визнала ці операції купівлі-продажу за участю ПП "Таврія", ПП "Юг-Сервіс", ПП "ОСОБА_1 ФП-ДАШ" такими, що не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже - є нікчемними по ланцюгу до "вигодонабувача".

Відповідно підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону "Про податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на віднесення до податкового кредиту сум ПДВ сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу), виникає за правилом першої події: або фактична сплата коштів продавцю в оплату придбаних товарів (робіт, послуг), або отримання податкової накладної, в якій зазначені суми ПДВ, що засвідчує факти придбання платником податків товару (робіт, послуг). Згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Всі податкові накладні у позивача були в наявності, вартість придбаних товарів оплачена в грошовій формі, віднесено до складу валових витрат.

Господарські операції з безпосередніми постачальниками металобрухту позивача ПП "Таврія" та "Юг-сервіс" підтверджені належним чином оформленими бухгалтерськими та податковими документами, як то договорами, товарно-транспортними накладними на перевезення брухту чавунного, видатковими накладними, рахунками, приймально - здавальними актами. Дані постачальники відобразили операцію з позивачем в податкових зобов'язаннях податкових декларацій з ПДВ. За таких обставин, той факт що контрагент даних постачальників ТОВ "Век-експо" не мав земельної ділянки, будівель, транспортних засобів, техніки, основних фондів, тільки одного працівника не є беззаперечним доказом несплати ПДВ по операціями купівлі-продажу, укладеним позивачем з ПП "Таврія" та "Юг-сервіс". ДПІ не довела належними доказами відсутності факту реалізації товарів, відсутності мети реального настання правових наслідків при здійсненні господарських операцій між позивачем та ПП "Таврія", "Юг-сервіс". Суду надано тільки акти перевірок ПП "Таврія" та "Юг-сервіс", ТОВ "Век-експо", які не підписані керівництвом даних підприємств, за цими актами не приймалось будь-яких рішень про притягнення таких платників податків до відповідальності. Не надано суду доказів існування кримінальних справ відносно посадових осіб цих підприємств, які, на думку ДПІ, діяли тільки з метою отримання податкової вигоди, заволодіння державним майном, відсутні докази фальсифікації або підробки документів, що фіксують факт здійснення господарських операцій. Повноважень визнавати будь-які первинні податкові або бухгалтерські документи недійсними у податковій інспекції немає.

Що стосується податкового кредиту, сформованого позивачем у січні та травні 2009 року на підставі податкових накладних ПП "ОСОБА_1 ФП-ДАШ", слід зазначити, що ДПІ у м. Херсоні не довело тієї обставини, що поставлену позивачу продукцію ПП "ОСОБА_1 ФП-ДАШ" придбавало у ПП "Зерно Торг ФП ЩОД" та ПП "Скайлайн-Плюс", з акту від 09.11.09 про результати документальної невиїзної перевірки ПП "ОСОБА_1 ФП-ДАШ" це також не вбачається, до того ж акт складений в односторонньому порядку тільки фахівцями Каховської ОДПІ. Доказів порушення кримінальної справи відносно керівника даного підприємства суду не надано. Підприємство було зареєстровано як платник ПДВ на момент проведення з позивачем господарських операцій, декларувало суми ПДВ, отримані від позивача в складі ціни товарів, в якості своїх податкових зобов'язань за відповідні періоди у податкових деклараціях з ПДВ, суду надані первинні документи, які підтверджують реальне виконання господарських операцій, до складання яких у податкової інспекції немає зауважень. За таких обставин доводи ДПІ про нікчемність угод ПП "ОСОБА_1 ФП-ДАШ" з позивачем, як такі, що не відбулись в реальності, та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, є припущеннями податкової інспекції, а не достовірно встановленим фактом.

Поставка двигунів, статорів ДП "ХЧЛЗ" від ПП "Агромет плюс", м. Херсон, підтверджується податковою накладною № 32 від 25.11.08 на загальну суму 318457,10 грн., у т.ч. ПДВ-53076,18 грн., рахунком-фактурою, видатковою накладною, договором № 0311/001 від 03.11.08, платіжними документами. В податковій накладній зазначена юридична адреса постачальника вірно. Також позивач надав суду докази доставки товарів третьою особою ПП "Фридом-ФИЧ" м. Херсон, транспортні послуги були позивачем оплачені на підставі акту здачі прийому транспортних послуг, податкової накладної, договору про транспорті послуги від 08.10.08. Позивач надав суду документи про подальший продаж частини електродвигунів в січні 2010 року ПП "Профтранс" та ПП "Піденний квадрат" з відображенням операції продажу в податкових зобов'язанням позивача. Продаж підтверджується договорами, накладними, податковими накладними. Наявність нереалізованих електродвигунів підтверджується інвентаризаційним описом на 01.10.10, також надані докази використання 6 електродвигунів у власному виробництві шляхом встановлення в устаткування позивача. Всі ці обставини фахівці податкової інспекції мали можливість перевірити при проведенні перевірки. Доказів перевірки ПП "Агромет Плюс" відповідач суду не надав.

Судова колегія погоджується з доводами відповідача про те, що наявність у позивача належно оформлених податкових накладних, необхідних відповідно до Закону України "Про податок на додану вартість" для віднесення певних сум до податкового кредиту, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість. Для того, що дійти до висновку про неправомірне формування платником податкового кредиту, податковому органу необхідно довести, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності. З іншої сторони, суд вважає, що відсутність у податкових органів можливості перевірити чи відобразили постачальники позивача в податковому обліку здійснення господарських операцій з позивачем та сплатили з операцій поставки податки, також не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування.

Так само судова колегія вважає підтвердженим фактичне виконання поставки продукції (ферросіліцій, сілікокальцій) ТОВ "Жеарт плюс". Позивач надав документальне підтвердження факту такої поставки, а також сертифікати якості, які видані на ферросіліцій ВАТ "Запорізький завод феросплавів", на сілікокальцій ЗАТ "Ферросплав" м. Челябінськ, докази обліку придбаної продукції на складі, докази використання цих матеріалів при виробництві чавуну. ДПІ, в свою чергу, не надала доказів тих обставин, на які посилається, а саме - доказів того, що постачальником не задекларовані податкові зобов'язання у розмірі 8000 грн. за операцією з позивачем, що ТОВ відсутнє за юридичною адресою. За таких обставин, суд вважає правомірним віднесення суми 8000 грн. до податкового кредиту.

ДПІ не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в первинних бухгалтерських та податкових документах позивача, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Крім того як визначає ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Також згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України на нікчемність правочину можна посилатись тільки за наявності прямої норми у законодавстві про його недійсність (нікчемність). Чинне законодавство України не передбачає такої підстави нікчемності договору як відсутність підприємства за юридичною адресою, відсутність на підприємстві потужностей, транспорту, нерухомого майна та інших засобів, які свідчили про діяльність підприємства. Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що законодавство не містить солідарної відповідальності платника податку за порушення, які начебто зроблені його контрагентом. Діюче законодавство України не передбачає такої підстави нікчемності договору як «договір укладений між двома платниками податків щодо товарів, робіт, послуг, які були отримані одним з цих платників податків від третьої особи на підставі нікчемного договору».

Крім того, ні Закон України „ Про державну податкову службу в Україні" а ні діюче законодавство України не містять норм які б надавали ДПА право відносити ту чи іншу подію до договорів, які суперечать інтересам держави та суспільства.

Згідно п. 2.3.4. „ Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 року №327, не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень відповідача, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, "приховування об'єкта оподаткування", "розкрадання", "привласнення", "описка" тощо).

Жодною нормою діючого законодавства, у тому числі і Закону „ Про податок на додану вартість" не передбачено обов'язку платника податку - покупця товарів (робіт, послуг) перевіряти яким саме чином виконуються обов'язки контрагентом по договору, чи мав контрагент змогу виконати свої обов'язки самостійно, чи залучав до їх виконання будь-яких інших осіб. Крім того, для платника податку-покупця не передбачена відповідальність у будь-якому вигляді, за те як контрагент по договору фізично виконує свої обов'язки, декларує чи не декларує свої зобов'язання перед бюджетом щодо сплати податків. Тому висновки перевіряючих щодо неправомірного відображення у складі податкового кредиту сум ПДВ у разі якщо постачальник не декларую свої зобов'язання або декларує їх неналежним чином (наприклад не в періоді їх виникнення та виписки податкової накладної) на ґрунтуються на діючому законодавстві.

Зважаючи на все вище викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні відповідачем фактичних обставин і норм процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Херсоні залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Головуючий: суддя Зуєва Л.Є.

суддя Димерлій О.О.

суддя Єщенко О.В.