Справа № 825/466/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/466/16 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання наказу протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - УМВС в Чернігівській області), Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області (далі - ГУ НПУ в Чернігівській області), в якому просив суд визнати протиправним наказ УМВС України в Чернігівській області від 06 листопада 2015 року № 416 о/с в частині звільнення з посади старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції УМВС; зобов'язати УМВС України в Чернігівській області, виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням позивача за період з 06 листопада 2015 року та зобов'язати ГУ НПУ в Чернігівській області прийняти ОСОБА_3 до органів Національної поліції України на посаду рівнозначну тій, з якої його звільнено, відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України з присвоєнням спеціального звання.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, проходив службу в органах внутрішніх справ з 08 липня 2009 року (наказ УМВС України в Чернігівській області №120 о/с від 08 липня 2009 року) по 06 листопада 2015 року.

Наказом начальника УМВС України в Чернігівській області № 416 о/с від 06 листопада 2015 року, прийнятим згідно із п. 10 та п. 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_3 звільнено із займаної посади у запас Збройних Сил з 06 листопада 2015 року за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Копію вказаного наказу, як і трудову книжку, позивач згідно наданих пояснень, які не спростовані відповідачами, отримав 09 лютого 2016 року.

Оскільки питання про прийняття ОСОБА_3 на службу у Національну поліцію України вирішено не було, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позов мотивований тим, що звільнення відбулось за відсутності правових підстав, з порушенням вимог законодавства, без врахування наявності у нього пільг (статусу учасника бойових дій) та відсутності пропозицій щодо подальшого працевлаштування.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був належним чином повідомлений про звільнення з служби, проте не виявив у встановлений законом строк бажання проходити службу в органах поліції.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що пільги та гарантії, передбачені для учасників бойових дій, як особи з переважним правом залишення на роботі при скороченні штату, в даному випадку не застосовуються, оскільки Закон України «Про Національну поліцію» є спеціальним по відношенню до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні відносини регулюються Законом України № 580-VIII від 02 липня 2015 «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення про проходження служби).

При цьому, Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В своїй постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 Верховний Суд України зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ).

Ст. 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що на час розгляду цієї адміністративної справи Закон України № 565-ХІІ від 20 грудня 1990 року «Про міліцію» втратив чинність та набрав законної сили Закон України № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію».

Так, Закон №580-VІІІ був опублікований 06 серпня 2015 року в газеті «Голос України» та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07 листопада 2015 року, крім, зокрема, пунктів 8 - 11 Прикінцевих та перехідних положень, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07 серпня 2015 року.

Відповідно до пунктів 8 - 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (опубліковано 06 серпня 2015 року) передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Тобто, положеннями Закону закріплено право працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, відповідають вимогам до поліцейських, а також упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Водночас, в силу п. 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З матеріалів справи вбачається, що особовий склад супроводження роти ДПС ДАІ УМВС в Чернігівській області, де проходив службу позивач, був ознайомлений з текстом службової телеграми про забезпечення вивчення вимог Закону України «Про Національну поліцію», а саме пунктів 8, 9, 10, 11 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення, що підтверджується рапортом командира взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ Василенко Г.В. та відомостями про ознайомлення.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази стосовно того, що позивач подавав заяву (рапорт) про прийняття його на службу в поліцію.

Відповідно до довідки Управління МВС України в Чернігівській області від 17 березня 2016 року №703/124/23/02/2016 встановлено, що станом на 06 листопада 2015 року рапорт ОСОБА_3 про звільнення за п. 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому законом порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) не надходив.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_3 у встановлений пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII строк, не виявив бажання проходити службу в поліції.

Згідно пп. «г» п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Ліквідація територіальних органів МВС України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року та скасування всіх штатів та скорочення усіх посад в УМВС в Черкаській області, згідно наказу МВС України №1388 від 06 листопада 2015 року «Про організаційно-штатні питання» підтверджує, те, що подальше проходження Позивачем служби є неможливим.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що можливість подальшого використання на службі повинна встановлюватись за результатами атестації осіб рядового і начальницького складу, оскільки за результатами проведення атестації відповідно до розділу V Положення № 114 робляться висновки про відповідність займаній посаді і даються рекомендації щодо подальшої служби в цій же установі або його правонаступнику.

Разом з тим, ліквідація територіальних органів МВС України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року не передбачає правонаступництва.

При цьому, працевлаштуванню позивача до органів Національної поліції повинна була передувати визначена Законом № 580-VIII процедура, яка позивачем дотримана не була.

Судом першої інстанції вірно вказано про те, що без волевиявлення особи про продовження служби в органах Національної поліції України протягом встановленого тримісячного строку з дня опублікування Закону, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу УМВС в Черкаській області № 416 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення з посади старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 в запас за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) навіть за наявності у позивача пільг, встановлених п. 13 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами повною мірою виконано обов'язок доказування правомірності свого рішення та підтверджено його законність і обґрунтованість.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.