Справа № 2а-14364/12/2670
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2016 р. м. Київ К/800/9538/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Алчевський металургійний комбінат» до Державної виконавчої служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення коштів, за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року, -

встановив:

У жовтні 2012 року ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» звернулося в суд з позовом, у якому просило зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві стягнути кошти в розмірі 2467967,79 гривень за рахунок Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку Державної виконавчої служби України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 листопада 2012 року, прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» бюджетну заборгованість у розмірі 2467967,79 гривень. Вирішено питання щодо судового збору.

У касаційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 листопада 2012 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17 серпня 2010 року ВП № 20873650 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 14 червня 2010 року № 1/9 про стягнення з Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Алчевський металургійний комбінат» на користь ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» 32417236,06 гривень боргу, 12531751,65 гривень інфляційних нарахувань, 2441063,03 гривень 3% річних, 23790,82 гривень витрат зі сплати державного мита та 220,18 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

26 березня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4213351,84 гривень.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 19 червня 2012 року визнано неправомірними дії Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 26 березня 2012 року у розмірі 4213351,84 гривень в частині стягнення 2467967,79 гривень та визнано недійсною вказану постанову.

6 липня 2012 року позивачем направлено до Державної виконавчої служби України заяву про вирішення питання щодо повернення надміру сплаченого виконавчого збору у розмірі 2467967,79 гривень у виконавчому провадженні № 20873650.

Листом від 2 серпня 2012 року № 12-0-34-3225-12/5/2 ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» надано відповідь, в якій роз'яснено порядок повернення надміру сплачених коштів та запропоновано вирішити питання в судовому порядку.

Розглядаючи справу суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У частині 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У відповідності до частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

При цьому, згідно частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично просить стягнути кошти, надміру перераховані до Державного бюджету України внаслідок сплати виконавчого збору в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 1/19, виданого 14 червня 2010 року Господарським судом Луганської області. У даному випадку відповідачі не діють як суб'єкти владних повноважень, а зазначений спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади чи місцевого самоврядування, що виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Вимога про відшкодування шкоди за правилами частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає розгляду адміністративним судом лише за умови, якщо вона заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 4 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами господарського судочинства.

Керуючись статтями 157, 220, 2201, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 листопада 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» до Державної виконавчої служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення коштів - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.