Справа № 323/982/16-а
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/982/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

15.06.2016 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

в присутності

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЙН-СТОРИ» до Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування припису про усунення порушень законодавства про зовнішню рекламу, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ВАЙН-СТОРИ» звернулось до Оріхівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати припис про усунення порушень ТОВ ВАЙН-СТОРИ порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові від 19.02.2016 року № 1-15, прийнятий головним спеціалістом сектору контролю за розміщенням зовнішньої реклами відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради ОСОБА_2 у звязку з його незаконністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскарженим приписом на позивача покладений обовязок демонтувати належні йому щити розміром 8х0,5х1 з написом «Фирменный магазин ОСОБА_3» та розміром 08х1,8х1 з написом «Прямые поставки со всего мира», що розміщені на фасаді будинку за адресою м. Харків, вул. Сумська, 65, у звязку з відсутністю дозволу відповідача на розміщення зовнішньої реклами, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу». На думку позивача, оскаржений припис винесений в порушення ст. 9 Закону України «Про рекламу», п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067, та п. 5.4.10 Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові, затверджених рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.10.2013 року № 609, оскільки зазначені у приписі конструкції не містять реклами, а є вивісками (табличками), розміщення яких дозволу не потребує. Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема статті 41 ОСОБА_4 України, вилучення майна з власності особи допускається виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. На теперішній час відсутнє будь-яке рішення суду, яке б дозволяло вилучати майно ТОВ «ВАЙН-СТОРИ» працівникам Харківської міської ради чи іншим особам. Згідно частини 2 статті 19 ОСОБА_4 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України. ОСОБА_4 України, ані жоден закон України не передбачає повноваження будь-якого комунального підприємства, будь-якого органу місцевого самоврядування, будь-яких посадових осіб органів місцевого самоврядування на самостійне прийняття рішення та його виконання щодо примусового вилучення з власності громадян та юридичних осіб їх власності. Крім того, позивач зазначає про те, що відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Вивіска на фасаді магазину «ВИНА МИРА», містить зображення знаку для товарів і послуг «ВИНА МИРА», яка зареєстрована у встановленому законом порядку, та зображення карти світу. Знак для товарів і послуг «ВИНА МИРА» належить засновнику ТОВ «КОНКА-ОРІХІВ» ОСОБА_5, що посвідчується свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 141756..

В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, подавши письмові заперечення проти позову, в яких просив у позові відмовити та послався на те, що оскаржений припис не є правовим актом індивідуальної дії, а розміщені позивачем конструкції, про демонтаж яких виданий припис, є рекламою, а не вивіскою.

Крім того, відповідач заявив клопотання про закриття провадження в адміністративній справі у звязку непідвідомчістю даного спору адміністративним судам, оскільки оскаржений припис не є правовим актом індивідуальної дії.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням позивача є: Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Вержбицького, 22-а. Позивач має ідентифікаційний код 39805236.

Позивачем на фасаді будинку, розташованого за адресою м. Харків, вул. Сумська, 65, розміщені дві конструкції розміром 8х0,5х1 м з написом «Фирменный магазин ВИН МИРА» та розміром 0,8х1,8х1 м з написом «Прямые поставки со всего мира».

19.02.2016 року спеціалістом сектору контролю за розміщенням зовнішньої реклами відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради ОСОБА_2 винесено припис № 1-15 про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові, згідно якого від ТОВ «ВАЙН-СТОРИ» вимагається терміново демонтувати зазначені конструкції як такі, що розміщені без дозволу на розміщення зовнішньої реклами в порушення ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу». У приписі також зазначено, що в разі невиконання або неналежного виконання даного припису в визначений строк, вказані спеціальні конструкції будуть демонтовані з покладенням на позивача повязаних з цим витрат.

Відповідно до п. п. 5, 6, 45, 46 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067, для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (п.5).

До повноважень робочого органу належать:

- розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії;

- надання у разі потреби розповсюджувачам зовнішньої реклами архітектурно-планувальних завдань на опрацювання проектно-технічної документації для розташування складних (дахових) рекламних засобів;

- прийняття рішення про встановлення пріоритету заявника на місце розташування рекламного засобу, продовження строку, на який встановлено зазначений пріоритет, або про відмову в установленні такого пріоритету;

- підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні;

- видача дозволу на підставі рішення виконавчого органу ради;

- ведення інформаційного банку даних місць розташування рекламних засобів, плану їх розміщення та надання в установленому порядку інформації для оновлення даних містобудівного кадастру населених пунктів;

- подання територіальним органам спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі матеріалів про порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами;

- підготовка і подання виконавчому органу ради пропозицій щодо розмірів плати за надання послуг робочим органом на підставі калькуляції витрат для прийняття відповідного рішення.

Робочий орган здійснює інші повноваження відповідно до законодавства (п.6).

Контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства (п.45).

У разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

У разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п.46).

Таким чином, Правилами чітко передбачені повноваження робочих органів здійснювати контроль за додержанням цих Правил (тобто, в тому числі, й контроль щодо самовільного розміщення реклами) та звертатися до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк, що по суті є повноваженням на видання відповідних приписів, оскільки приписом є письмова вимога, зокрема, про усунення порушень у визначений строк.

При цьому реалізація зазначених повноважень робочого органу чітко предметно визначена контроль за розповсюдженням та розміщенням зовнішньої реклами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу», реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Згідно зображень фасаду будівлі, за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 65, яке долучено до позову, можна встановити наявність напису «ВИНА МИРА», зображення мапи світу та напису «прямые поставки со всего мира».

Відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг № 141756, зареєстрованого 25.07.2011 року у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, словосполучення «ВИНА МИРА» у відповідному поєднанні червоного та білого кольорів є знаком для товарів і послуг, який належить ОСОБА_5, одному із засновників ТОВ «ВАЙН-СТОРИ», а отже в розумінні статті 9 Закону України «Про рекламу» не вважається рекламою. ТОВ «ВАЙН-СТОРИ» користується знаком для товарів і послуг «ВИНА МИРА» згідно ліцензійного договору б/н від 01.06.2016 року.

Крім того, виходячи із зазначеного вище визначення поняття реклами, певна інформація може бути визнана рекламою тоді, коли вона вказує на конкретну, індивідуально визначену особу, або на конкретний, індивідуально визначений товар, із зазначенням найменування, якісні показники, країну походження, виробника тощо.

Разом з тим розміщені на конструкціях позивача словосполучення «фирменный магазин» та «ВИНА МИРА» не містять такої індивідуалізації, а тому не призначені й за своїм інформативним наповненням не здатні сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес щодо конкретної особи чи конкретного товару.

Таким чином, зазначена конструкція не є рекламою, а її розміщення не породжує у позивача обовязку отримати дозвіл на це у відповідному органі місцевого самоврядування.

Вирішуючи питання щодо законності розміщення конструкцій із зображенням мапи світу з написом «прямые поставки со всего мира», суд виходить з того, що вони не є рекламою, адже вказані конструкції не містять інформацію про магазин чи товар, який у ньому продається. Самий лише напис «прямые поставки со всего мира» за відсутності уточнень щодо асортименту товару чи напряму діяльності магазину не є підставою вважати такі конструкції рекламою.

Суд розцінює їх як елемент зовнішнього декоративного оздоблення будівлі, тому вирішення питання про законність їх розміщення та демонтажу лежить поза межами повноважень відповідача.

Аналогічна позиція була висловлена судовою колегією Вищого адміністративного суду України у аналогічних справах № К/800/60033/14 від 02.04.2015 року, № К/800/1707/16 від 17.02.2016 року, № К/800/13739/15 від 04.02.2016 року тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено у п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти позову суд відхиляє з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Індивідуально-правові акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами (лист Вищого адміністративного суду України «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» від 01.06.2010 року № 781/11/13-10).

Таким чином, оскаржений припис відповідає всім наведеним вище ознакам індивідуально-правового акту.

Крім того, оскаржений припис є формою реалізації відповідачем своїх владних управлінських функцій, складений субєктом владних повноважень, містить безумовну вимогу до позивача вчинити певну дію, а його невиконання має наслідком виникнення у відповідача права на вжиття примусових заходів незалежно від волі позивача, які до того ж забезпечуються примусовою силою держави.

З огляду на це, суд не погоджується із ствердженням відповідача про те, що такий припис є простим зверненням до позивача і як такий не породжує для позивача обовязку щодо його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 21.11.2011 року № 2135/11/13-11 судам у резолютивній частині судового рішення слід зазначати обов'язок органу Державної казначейської служби України стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку суб'єкта владних повноважень-відповідача.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ч. 2 ст. 19, ст. 41 ОСОБА_4 України, ст. 9 Закону України «Про рекламу», керуючись ст. ст. 2-12, 100, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЙН-СТОРИ» до Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування припису про усунення порушень законодавства про зовнішню рекламу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Припис про усунення порушень ТОВ ВАЙН-СТОРИ порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові від 19.02.2016 року № 1-15, прийнятий головним спеціалістом сектору контролю за розміщенням зовнішньої реклами відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради ОСОБА_2

Зобовязати управління Державної казначейської служби України в Харківській області стягнути з місцевого бюджету Шевченківського району м. Харків шляхом безспірного списання з рахунку Харківської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЙН-СТОРИ» (70500, Запорізька область, м. Оріхів, вул. Вержбицького, 22-А, ) судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Повний текст постанови складений 17.06.2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили і є остаточною після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6