Справа № 2а-13759/12/2670
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Хрімлі О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» до Київської регіональної митниці про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської регіональної митниці про скасування рішення про визначення митної вартості товарів № 100190000/2012/710812/2 від 29 березня 2012 року; зобов'язання визначити митну вартість товару за методом 1 згідно з положеннями статті 267 Митного кодексу України за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, а саме в розмірі 3470,00 (доларів США) за тону каучуковий натуральний латекс підвулканізованої марки LA Revultex, код УКТЗЕД , виробник Revertex (Malaysia) SDN BHD країна виробництва - Малайзія.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2012 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково. Скасовано рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товарів № 100190000/2012/710812/2 від 29 березня 2012 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2016 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції слугувало те, що суд апеляційної інстанції при апеляційному розгляді справи застосував норми Митного кодексу України, що набув чинності з 01 червня 2012 року, і який спірні правовідносини не регулює.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Київгума» (покупець) та Компанією Trade-STOMIL» (м. Лодзь, Польща) (продавець) укладено контракт № 031/09-11 від 16 вересня 2011 року.

На виконання укладеного контракту між ТОВ «Київгума» та Компанією Trade-STOMIL» укладено угоду № 3 від 14 березня 2012 pоку на поставку 16 тон каучукового натурального латексу підвулканізованої марки LА Revultex, код УКТЗЕД , виробник Revertex (Malaysia) SDN BHD країна виробництва - Малайзія для власного виробництва.

Згідно з п. 2 угоди № 3, ціна на товар, із врахуванням умов поставки DAP - Київ, Україна (INCOTERMS 2010) автомобільним транспортом, за згодою сторін складає 3 470,00 дол. США за тону товару.

З метою здійснення митного оформлення товару позивачем 29 березня 2012 року до митного органу подано вантажну митну декларацію № 100190000/2012/371426 із визначенням митної вартості товару за ціною договору товарів, які імпортуються (вартість операції), у розмірі 3,47 USD/кг.

Під час перевірки правильності визначення митної вартості товару посадовими особами Київської регіональної митниці здійснено співставлення рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, інформація по яким міститься у ціновій базі даних ЄАІС ДМСУ.

Митна вартість була заявлена декларантом за ціною договору товарів, які імпортуються (вартість операції), шляхом подання декларації митної вартості форми 1 та становила 3,47 USD/кг.

Згідно з наявною у митного органу інформацією, митна вартість товару каучуковий натуральний латекс УКТЗЕД , країна походження Малайзія було здійснено митне оформлення за ціною 4,4 USD/кг, тобто вартість заявленого до митного оформлення товару менша від рівня митної вартості подібних товарів того ж самого виробника з країною походження.

З огляду на викладене, 29 березня 2012 року посадовою особою відділу контролю митної вартості при перевірці митних декларацій зазначений перелік необхідних додаткових документів, а саме: прайс-лист виробника; відповідна бухгалтерська документація (оплата попередніх поставок, податкові накладні); експертний висновок щодо вартісних характеристик товару.

Оскільки представником ТОВ «Київгума» на деклараціях митної вартості 29 березня 2012 року зроблено запис «документи надати не маємо можливості. Процедуру консультації проведено», митний орган прийняв рішення про визначення митної вартості товарів № 100190000/2012/710812/2 від 29 березня 2012 року, згідно з яким здійснено коригування митної вартості товару на підставі наявних у нього відомостей на рівні 4,4 USD/кг.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України № 92-IV від 11 липня 2002 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно зі ст. 260 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 МК України, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійсненні покупцем оцінюваних товарів на користь продавця.

Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування методів, визначених у ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 266 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів є метод оцінки за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються.

У відповідності зі ст. 266 Митного кодексу України, методами визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України, є: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервний.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 26 МК України, порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

У відповідності до п. 2 Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 574 від 09 червня 1997 року, вантажна митна декларація (далі - ВМД) - письмова заява встановленої форми, що подається митному органу на паперовому носії або як електронний документ (електронна ВМД) і містить відомості про товари та транспортні засоби, які переміщуються через митний кордон України, митний режим, у який вони заявляються, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення митного контролю, митного оформлення, митної статистики, нарахування та сплати податків, зборів та інших платежів;

Згідно з п.п. 3, 5 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для їх підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006 року, митна вартість товарів та метод її визначення декларуються під час митного оформлення таких товарів шляхом подання декларації митної вартості. Для заявлення митної вартості товарів, визначеної за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), відповідно до статті 267 Митного кодексу України подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 1.

Відповідно до пп. 1-3 п. 11 цього Порядку передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі «Для відміток митниці» декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис. Посадова особа митного органу не має права вимагати від декларанта документи, не зазначені у графі «Для відміток митного органу».

Пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, визначено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до пп. 4 п. 11 цього Порядку, для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Колегія суддів вважає, що зі змісту наведеної норми вбачається, що вона не зобов'язує позивача надати повний перелік документів відповідно до п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для їх підтвердження. При цьому, саме формулювання вказаної норми - «можуть подаватися», вказує на те, що витребовування таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04 грудня 2012 року у справі № К/9991/31187/11.

З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2012 року посадовою особою відділу контролю митної вартості при перевірці митних декларацій зазначений перелік необхідних додаткових документів, а саме: прайс-лист виробника; відповідна бухгалтерська документація (оплата попередніх поставок, податкові накладні); експертний висновок щодо вартісних характеристик товару.

Як зазначено у Методичних рекомендаціях із застосування окремих положень Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затверджених наказом Державної митної служби України № 1242 від 19 жовтня 2010 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару можуть бути витребувані митними органами при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України на виконання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) купівлі-продажу, сторонами яких є підприємства-посередники, що представляють інтереси виробників товарів або власника торгової марки товару (торгові дома, представництва тощо). Посилання на використання цінової бази ЄАІС Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 268, 269 Кодексу з обов'язковим зазначення номера та дати вантажної митної декларації, яка була взята за основу визначення вартості, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови тощо.

Водночас, відповідачем не доведено пов'язаності сторін контракту, а відтак наявності підстав для витребування наведених додаткових документів у позивача.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів, митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): неподання декларантом додаткових документів та наявність сумнівів щодо достовірності відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості. Митна вартість визначена із застосуванням методу № 6 (резервний метод) з урахуванням вимог ст. 273 МКУ.

Таким чином, оскаржуване рішення митний орган мотивував неподанням декларантом додаткових документів та наявністю сумнівів щодо достовірності відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в процесі консультацій з декларантом та в рішенні про визначення митної вартості товару митний орган чітко не вказав, які відомості в наданих йому документах викликають сумніви, та в чому вони полягають.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів під час вирішення справи також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12 та від 11 вересня 2012 року у справі № 21-262а12, в яких суд дійшов висновку, що за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Тобто за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, застосування митним органом коригування митної вартості є передчасним.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Між тим, такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів, при визначенні митної вартості за шостим методом митним органом не обґрунтовано із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування першого методу визначення митної вартості, заявленої позивачем. Ненадання ж декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Київгума» документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих ним рішень, не доведено обґрунтованості свого рішення щодо застосування резервного методу визначення митної вартості товару.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини у справі, перевіривши їх доказами, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає неправомірними, необґрунтованими та передчасними дії Київської регіональної митниці щодо застосування резервного методу визначення митної вартості з урахуванням ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити.

З приводу позовних вимог про зобов'язання визначити митну вартість товару за методом 1 згідно з положеннями статті 267 Митного кодексу України за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, а саме в розмірі 3470,00 (доларів США) за тону каучуковий натуральний латекс підвулканізованої марки LA Revultex, код УКТЗЕД , виробник Revertex (Malaysia) SDN BHD країна виробництва - Малайзія, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Колегія суддів зазначає, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності перевищує компетенцію адміністративного суду та виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що повноваження митного органу щодо визначення митної вартості та її коригування належать до дискреційних повноважень уповноваженого органу.

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» до Київської регіональної митниці про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії підлягають задоволенню частково.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування рішення про визначення митної вартості товарів № 100190000/2012/710812/2 від 29 березня 2012 року невірно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим постанова в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови суду про задоволення адміністративного позову частково.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування рішення про визначення митної вартості товарів № 100190000/2012/710812/2 від 29 березня 2012 року скасувати та прийняти нову постанову суду.

У скасованій частині адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» задовольнити частково.

Скасувати рішення Київської регіональної митниці про визначення митної вартості товарів № 100190000/2012/710812/2 від 29 березня 2012 року.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.