Справа № 804/16598/15
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Дурасової Ю.В. Чередниченко В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»

до:

про:

Дніпропетровської митниці ДФС

визнання протиправними та скасування карток відмови у митному оформленні товарів та рішень про коригування митної вартості товарів

ВСТАНОВИВ:

30.12.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (далі – ТОВ «АТБ-маркет») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі – Дніпропетровська митниця) про визнання протиправними та скасування карток відмови у митному оформленні товарів та рішень про коригування митної вартості товарів / а.с. 4-16 том 1/.

Позивач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу / а.с. 90-95 том 2/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з’ясовано усі обставини, які мали значення для вирішення справи, та було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив постанову суду першої інстанції від 16.02.2016р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу /а.с. 113-120 том 2/, з урахуванням додаткових пояснень / а.с. 127-133 том 2/, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи об’єктивно та повно з’ясовано усі обставини справи, надано оцінку усім доказам, які були надані суду сторонами у справі під час її розгляду, та постановлено у справі рішення без порушень норм чинного законодавства, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 16.02.2016р. у даній справі залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції від 16.02.2016р. у даній справі скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у письмових запереченнях та просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 16.02.2016р. у даній справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги та матеріали даної адміністративної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Під час розгляду даної справи, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом встановлено, що позивачем у даній справі 21.01.2015р. було укладено зовнішньоекономічний контракт № 2899-РР/СН з фірмою RIZHAO XINAO PLASTIC PRODUCTS CO., LTD, Китай, (продавець).

В межах вищезазначеного зовнішньоекономічного контракту продавцем 25.05.2015р. було здійснено поставку на митну територію України товару :

у яких митна вартість задекларованого позивачем товару була ним визначена за основним методом - за ціною контракту, та на підтвердження заявленої митної вартості декларантом було надано митному органу – зовнішньоекономічний контракт, специфікацію № 2 від 17.03.2015 р. , рахунок-фактуру (інвойс) NA2015001 від 09.04.2015 р.; Swift від 30.04.2015р., заяву про купівлю іноземної валюти №127 від 31.03.2015 р. та №167 від 27.04.2015 р.; договір страхування 043.0340068.254 від 12.04.2012 р.; заявку на страхування №4304 від 22.04.2015 р.,

У митного органу під час проведення перевірки зазначеної декларантом митної вартості товарів виникли сумніви щодо правильності визначення митної вартості, у зв’язку з чим відповідач повідомив позивача про необхідність надання протягом 10 календарних днів додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості задекларованих товарів, та позивачем було надано відповідачу виписку з бухгалтерської документації картка рахунку 63.4, висновок Дніпропетровської ТПП №ГО- 1802 від 29.05.2015р., експортну декларація від 10.04.2015 р. без перекладу.

Вищенаведені обставини, щодо фактичних дат та обставин здійснення постачання товару, дат оформлення МД, переліку документів, які надавались декларантом митному органу, а також дат прийняття митним органом карток відмови у митному оформленні товарів та рішень про коригування митної вартості товарів підтверджуються зібраними у справі належними письмовими доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи та долучені до матеріалів справи / а.с. 17-115, 171-172188-251 том 1, а.с. 2-55,134-208 том 2/.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Митного кодексу України (в редакції Закону України №4495-VI від 13 березня 2012р. з наступними змінами та доповненнями, внесеними до нього)

Так, відповідно до ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України , визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що

1. Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

2. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, або скориговану за результатами контролю, здійсненого митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов’язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

3. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право:

1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації;

2) письмово звертатися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг під надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу або сплатити митні платежі згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом, у разі відсутності у них на день митного оформлення достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, або у разі їх незгоди з митною вартістю, визначеною митним органом;

3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти;

4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів;

5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів;

6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв’язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари;

7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

4. У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

5. Декларація митної вартості подається у разі:

1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;

2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;

3) якщо покупець та продавець пов’язані між собою.

6. В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

7. Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро.

8. У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

9. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

10. Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

11. Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Відповідно до ст.. 54 Митного кодексу України, якою регламентується порядок контролю правильності визначення митної вартості:

1. Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

2. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

3. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

4. Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов’язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати товари, що декларуються, у вільний обіг за умови забезпечення сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу.

5. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів у разі неможливості визнання митної вартості, заявленої декларантом або уповноваженою ним особою;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після завершення їх митного контролю та митного оформлення;

5) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

6. Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості;

2) неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу);

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

7. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Статтею ст. 55 Митного кодексу України передбачено що:

1. Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

2. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу;

б) право декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

3. Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

4. Під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа (за згодою) здійснює коригування заявленої митної вартості у строки, що не перевищують строків декларування товарів, встановлених цим Кодексом.

5. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

6. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

7. У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів або неможливості надати затребувані митним органом додаткові документи за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи митний орган випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

8. Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

9. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

10. Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев’ятій цієї статті, не надає обґрунтування підстав, через які заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість не може бути визнана з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України визначено в ст.57 Митного кодексу України, якою передбачено що:

1. Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

2. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

3. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

4. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

5. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

6. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

7. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

8. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Статтею 64 Митного кодексу України передбачено, що за резервним методом митна вартість визначається :

1. У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

2. Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

3. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

4. У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов’язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Під час розгляду даної адміністративної справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом, встановлено, що надані позивачем документи не містять достатньої інформації, яка необхідна для визначення числових показників складових митної вартості, а саме :

- до МД надано рахунок експедитора №СФ-9373 від 27.05.2015 р., але не надано рахунок або інший документ, який підтверджує перевезення товарів від Китаю до порту України, виданий безпосередньо перевізником, що не дає можливості впевнитися у повноті включених витрат на доставку товарів, як складових митної вартості товарів;

- у митній декларації країни відправлення від 07.05.2015 р. ціна товару зазначена за одиницю - кілограм, а в інвойсі №NA2015003 від 06.05.2015 р., який надано до митного оформлення ціна вказана за штуку товару, що викликає припущення в існуванні іншого інвойсу який надавався в країні відправлення;

- у поданій до митного оформлення копії коносамента № MRFB15050543 відсутня дата документа, а в наданій інформації від морських агентів зазначено іншій коносамент - № 953773890 від 23.05.2015 р.;

- у митній декларації країни відправлення від 07.05.2015 р. зазначені умови поставки FOB без назви місця відправлення, де вантаж передається перевізнику;

- до митного оформлення надано експедиторський договір №135/13 від 23.08.2013р. укладений між ТОВ «БЛЄК СИ ШИППИНГ СЕРВИС ЛТД» та TOB «АТБ-маркет», відповідно до п. 1.3.10. договору експедитор здійснює страхування вантажу яке відсутнє. До митного оформлення надано заяву на страхування №4503 від 16.06.2015 р. між ТОВ «АТБ-маркет» та ПП «Страхова компанія «Альфа страхування» , в якій дата початку перевезення зазначена 16.06.2015 р., але згідно дати від 12.05.2015 року (зазначеної декларантом в поданої до митного оформлення ЕМД від 24.06.2015 р. №110100000/2015/213974) коносамент №MMRFB 15050543 перевезення розпочато значно раніше ніж зазначено у заяві на страхування, тобто виникає припущення в існуванні інших страхових полісів;

і ці розбіжності декларантом не було усунуто ні під час здійснення ним митного оформлення товару, ні під час розгляду судом справи за його позовом до митного органу.

Отже вищенаведені обставини свідчать про те, що надані позивачем (декларантом) документи не є належними документами, які у розмінні ст. 55 Митного кодексу України підтверджують зазначену декларантом митну вартість задекларованого товару та надають право на визначення митної вартості за основним методом – за ціною договору (контракту), що свідчить про те, що відповідач у справі зробив обґрунтований висновок про неможливість застосування першого методу визначення митної вартості та послідовно застосував наступні методи визначення митної вартості та визначив митну вартість задекларованого позивачем товару з застосуванням методу 2а- за ціною щодо ідентичних товарів, на підставі наявної у відповідача інформації щодо вартості ідентичних товарів.

Виходячи з наявних в матеріалах справи належних письмових доказів, які були досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної справи, колегія суддів вважає, що Дніпропетровська митниця, яка у спірних відносинах виступає у якості суб’єкта владних повноважень, під час прийняття вищезазначених карток відмови у митному оформленні товарів та рішень про коригування заявленої митної вартості, які є предметом оскарження у даній справі, діяла у межах повноважень та у спосіб, які визначені чинним законодавством, і застосування митним органом при визначенні митної вартості задекларованого позивачем товару методу 2а- за ціною щодо ідентичних товарів, було обумовлено не доведеністю позивачем заявленої ним митної вартості товару та наявність у митного органу інформації щодо митної вартості ідентичного товару, митне оформлення якого здійснювалось у максимально наближений час до митного оформлення задекларованого позивачем товару , а тому такі рішення відповідача у справі, який у спірних правовідносинах виступає у якості суб’єкта владних повноважень, є правомірними, і судом першої інстанції зроблено правильний висновок про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем у справі позовних вимог та постановлено обґрунтоване рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об’єктивно, повно та всебічно з’ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблено правильний висновок про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем у справі позовних вимог та ухвалено законне рішення, яким позивачу відмовлено у задоволенні заявлених ним у даній адміністративній справі вимог і оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судової постанови, тому колегія суддів вважає необхідним постанову суду першої інстанції від 16.02.2016р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі позивача, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196,198,200,205,206 КАС України, суд –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено – 17.06.2016р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: В.Є. Чередниченко