Справа № 810/1971/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року 810/1971/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомПриватного сільськогосподарського підприємства "Колос"
доІрпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Приватне сільськогосподарське підприємство "Колос" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.12.2015 №, №, № та від 14.06.2015 № (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими, а прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними і підстави для їх скасування відсутні, просив суд у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання, призначене на 22.06.2016, з'явились представники сторін.

До початку розгляду справи по суті представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року по справі №757/35003/15-к надано дозвіл співробітникам ГУ ДФС у Київській області на проведення документальної позапланової перевірки дотримання вимог податкового законодавства ПСП "Колос" за період з 01.01.2013 по 30.06.2015 у зв'язку із здійсненням слідчим управлінням прокуратури Київської області досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000265 від 22 травня 2015року за фактом зловживання службовими особами Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області службовим становищем за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на виконання даної ухвали видано наказ №852 від 01.10.2015 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПСП "Колос".

У період з 05.10.2015 по 06.11.2015, з 20.11.2015 по 26.11.2015 Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі направлень від 05.10.2015 №№385-388, від 20.11.2015 №440, від 23.11.2015 №№442-443, відповідно до наказу від 01.10.2015 №852 та згідно з п.75.1 ст. 75, п.п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного сільськогосподарського підприємства "Колос" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2015.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 03.12.2015 №1594/22-4/30684507 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- ст. 302, абз. 2 п. 308.1 ст. 308 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла до 01.01.2015), в результаті чого занижено фіксований сільськогосподарський податок на загальну суму 6351,39 грн.;

- п.п.14.1.234, п.п.14.1.235 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1 а), п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201, п. 209.6, п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 651488,00 грн.;

- п.п.б) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в частині зазначення недостовірних відомостей про суми отриманих доходів нарахованих (сплачених) на користь пайовиків у зв'язку зі смертю за періоди І кв., ІІІ кв., ІV кв. 2013 року, І кв., ІІІ кв., ІV кв. 2014 року та І кв., ІІ кв. 2015 року;

- п. 2.11, п. 3.1, п. 3.4 та п. 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, а саме проведення по видатковим касовим ордерам (видатковим відомостям) про видачу грошей за оренду земельних ділянок (земельних паїв) фізичним особам, які на дату виплат були померлими, тобто проведення виплати без документального підтвердження фактичного отримання фізичними особами готівкових коштів в загальній сумі 26674,11 грн.

На підставі висновків акту перевірки Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняті податкове повідомлення-рішення, а саме:

- форми "Р" від 16.12.2015 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з фіксованого сільськогосподарського податку на загальну суму 7939,24 грн., у т.ч. за основним платежем - 6351,39 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1587,85 грн.;

- форми "Р" від 16.12.2015 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 814359,50 грн., у т.ч. за основним платежем - 651488,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 162871,50 грн.;

- форми "Р" від 16.12.2015 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 510,00 грн., у т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями - 510,00 грн.;

- форми "С" від 16.12.2015 №, згідно з яким до позивача на підставі п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та згідно абз. 5 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 26674,11 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, рішенням ГУ ДФС у Київській області від 17.03.2016 №604/10/10-36-10-01-04 про результати розгляду первинної скарги ПСП "Колос" податкові повідомлення-рішення від 16.12.2015 №, №, № та № залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Рішенням ДФС України від 25.05.2016 №11455/6/99-99-11-01-02-25 повторну скаргу позивача задоволено частково, залишено без змін податкові повідомлення-рішення відповідача від 16.12.2016 №, № та №; скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.12.2016 № в частині встановленого перевіркою завищення податкового кредиту з ПДВ за рахунок отриманого товару від ТОВ "Компанія "Укрпромбудсервіс" та ТОВ "Юмас" із відповідною частиною штрафної санкції.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 (далі - Порядок №1204), якщо за результатами адміністративного оскарження грошове зобов'язання, штрафна (фінансова) санкція (штраф), зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, штрафної (фінансової) санкції (штрафу).

В той же час, згідно п. 7 розділу ІІ Порядку №1204 податкові повідомлення-рішення складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного оскарження.

Відповідно до п.п.60.1.3 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, зокрема, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням п. 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених, зокрема, підпунктом 60.1.3 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містять зменшену суму грошового зобов'язання.

17 червня 2015року за вхідним номером 31 позивачем від Ірпінської ОДПІ отримано нове податкове повідомлення-рішення на зменшену суму нарахування ПДВ форми "Р" від 14.06.2016 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 799742,32 грн., у т.ч. за основним платежем - 639794,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 159948,32 грн.

Однак, вважаючи висновки податкового органу необґрунтованими, а прийняті на їх підставі оскаржувані рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 16.12.2015 №, яке прийнято відповідачем у зв'язку з висновком про заниження фіксованого сільськогосподарського податку на загальну суму 6351,39 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ПСП "Колос" у 2013 - 2014 роках був платником фіксованого сільськогосподарського податку (далі - ФСП).

Листом від 01.03.2013 №145/10 ДПІ у Бородянському районі Київської області ДПС надано відмову у набутті (підтвердженні) статусу платника ФСП.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22.08.2013 по справі №810/2630/13-а, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014, визнано відмову ДПІ у Бородянському районі Київської області ДПС від 01.03.2013 №145/10 у підтвердженні статусу ФСП ПСП "Колос" протиправною та зобов'язано ДПІ підтвердити статус платника ФСП ПСП "Колос".

У 2014 році статус ПСП "Колос" як платника ФСП підтверджено довідкою Бородянського відділення Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 25.02.2014 №33/10.

Відповідно до п. 308.1 ст. 308 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для набуття і підтвердження статусу платника податку щороку, подають станом на 1 січня поточного року: 1) загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку); 2) звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки; 3) розрахунок частки сільськогосподарського товаро виробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику; 4) відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Керуючись нормами податкового законодавства, позивачем до ДПІ у Бородянському районі ГУ Міндоходів у Київській області подано наступну податкову звітність:

1) за 2013 рік:

- 05 березня 2013 року - уточнюючу звітну податкову декларацію з ФСП з Додатком "Відомості про наявність земельних ділянок", що розташовані у межах Бородянської сільської ради, отримання якої підтверджується квитанцією №2, реєстраційний номер звіту ;

- 05 березня 2013 року - розрахунок частки сільськогосподарського товаро виробництва за 2012 рік;

- 06 березня 2013 року - звітну податкову декларацію з ФСП з Додатком "Відомості про наявність земельних ділянок", що розташовані у межах Загальцівської сільської ради, отримання якої підтверджується квитанцією №2, реєстраційний номер звіту ;

- 06 березня 2013 року - звітну податкову декларацію з ФСП з Додатком "Відомості про наявність земельних ділянок", що розташовані у межах Дружнянської сільської ради, отримання якої підтверджується квитанцією №2, реєстраційний номер звіту ;

- 06 березня 2013 року - загальну звітну податкову декларацію з ФСП щодо всієї площі земельних ділянок, отримання якої підтверджується вхідним штампом податкової інспекції за №2055.

2) за 2014 рік:

- 12 лютого 2014 року - розрахунок частки сільськогосподарського товаро виробництва за 2013 рік, отримання якого підтверджується квитанцією №2, реєстраційний номер звіту ;

- 27 квітня 2015 року - уточнюючу звітну податкову декларацію з ФСП з Додатком "Відомості про наявність земельних ділянок", що розташовані у межах Бородянської сільської ради, отримання якої підтверджується квитанцією №2, реєстраційний номер звіту ;

- 27 квітня 2015 року - уточнюючу звітну податкову декларацію з ФСП з Додатком "Відомості про наявність земельних ділянок", що розташовані у межах Дружнянської сільської ради, отримання якої підтверджується квитанцією №2, реєстраційний номер звіту ;

- 27 квітня 2015 року - уточнюючу звітну податкову декларацію з ФСП з Додатком "Відомості про наявність земельних ділянок", що розташовані у межах Загальцівської сільської ради, отримання якої підтверджується квитанцією №2, реєстраційний номер звіту ;

- 28 квітня 2015 року - уточнюючу загальну звітну податкову декларацію з ФСП з Додатком "Відомості про наявність земельних ділянок", щодо всієї площі земельних ділянок, отримання якої підтверджується квитанцією №2, реєстраційний номер звіту .

ПСП "Колос" задекларовано та перераховано до бюджету суму ФСП у розмірі 20349,60 грн., у тому числі за 2013 рік - 8890,57 грн. (загальна звітна декларація від 06.03.2013 №2055) та за 2014 рік - 11459,03 грн. (уточнююча загальна звітна декларація від 28.04.2015 №), що не спростовується відповідачем (стор. 9 акту перевірки).

В акті перевірки (стор.9-11) відповідачем зазначено про заниження ПСП "Колос" ФСП, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 6351,39 грн. (за 2013 рік - 3569,43 грн. та за 2014 рік - 2781,96 грн.), внаслідок не відображення у податкових деклараціях з фіксованого сільськогосподарського податку площ земельних ділянок (паїв) без наявності договорів оренди (інших документів на право користування), що, на думку податкової інспекції, є порушенням п. 302.1 ст. 302, абз. 2 п. 308.1 ст. 308 Податкового кодексу України.

Проте, з таким висновком податкового органу суд не погоджується, з огляду на таке.

Позивач у періоді, що підлягав перевірці (2013-2014роки), здійснювало господарську діяльність, пов'язану з вирощуванням зернових культур та картоплі; розведення великої рогатої худоби молочних порід та іншу діяльність у сфері сільського господарства та тваринництва.

В періоді з 01.01.2013 по 31.12.2014 ПСП "Колос" було платником фіксованого сільськогосподарського податку у відповідності до приписів чинного на той час Податкового кодексу України.

Задля здійснення господарської діяльності у 2013-2014 роках позивач використовував земельні ділянки (паї), у тому числі на підставі укладених та належним чином зареєстрованих договорів оренди.

ПСП "Колос" за 2013 рік та 2014 рік було подано відомості про наявні земельні ділянки (паї) (Додатки до декларацій ФСП) загальною площею 2172,1535 га, у тому числі за 2013 рік - 950,9151 га та за 2014 рік - 1221,2384 га.

В той же час, згідно даних бухгалтерського обліку та відповідно до форми державного статистичного спостереження за №29-сг "Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду" позивачем зазначено про фактично користування земельними ділянками (паями) загальною площею 2820 га, у тому числі за 2013рік - 1315 га та за 2014 рік - 1505 га.

Різниця становить всього 647,8465 га, у тому числі за 2013 рік - 364,0849 га, за 2014 рік - 283,7616 га.

При цьому, перевіркою встановлено, що у 2013 році було списано у зв'язку з поганими погодними умовами площу посівів озимого жита на 233 га, що підтверджується актом списання від 29 квітня 2013 року, який затверджено управлінням агропромислового розвитку Бородянської РДА 29 квітня 2013 року.

Крім того, в ході проведення перевірки від управління агропромислового розвитку Бородянської РДА отримано лист від 25 листопада 2015 року за №453 про підтвердження списання посівів позивачем у 2013 році на площі 233 га.

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що площі сільськогосподарських угідь (земельних паїв) без наявності договорів оренди (інших документів на право користування) загальною площею 647,8465 га (за 2013 рік - 364,0849 га, за 2014 рік - 283,7616 га) повинні відображатися у податкових деклараціях з ФСП за 2013-2014 роки та враховуватися при розрахунку та сплаті сум зазначеного податку.

Відповідно до п. 302.1 ст. 302 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування ФСП для сільськогосподарських товаровиробників є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 202 Земельного кодексу державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про державний земельний кадастр" орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки надає органу державної реєстрації прав інформацію про: державну реєстрацію земельної ділянки (дату державної реєстрації, орган, що здійснив таку реєстрацію); кадастровий номер, площу, місце розташування земельної ділянки; кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки в електронній (цифровій) формі.

Орган державної реєстрації прав одночасно з державною реєстрацією речового права на земельну ділянку надає органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформацію, зокрема, про суб'єкта речового права на земельну ділянку і державну реєстрацію права оренди (суборенди) земельною ділянкою.

В той же час, Додаток "Відомості про наявність земельних ділянок" до декларацій з ФСП за 2013-2014 роки в обов'язковому порядку потребує зазначення реквізитів укладених договорів оренди (документ, кадастровий номер земельної ділянки, дату укладання, термін дії договору оренди, найменування орендодавця тощо).

Таким чином, площі земельних ділянок, щодо яких договори оренди не укладені, або укладені, але не зареєстровані у встановленому чинним законодавством порядку, не включаються до об'єкта оподаткування фіксованим сільськогосподарським податком.

Ідентичну позицію з цього питання Державна фіскальна служба України висвітила на офіційному сайті у Загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі (підрозділ 513.09 у редакції до 01.01.2015).

Відповідно до п. 52.6 ст. 52 Податкового кодексу України Державна фіскальна служба України проводить періодичне узагальнення податкових консультацій, які стосуються значної кількості платників податків або значної суми податкових зобов'язань, та затверджує наказом узагальнюючі податкові консультації, які підлягають оприлюдненню, у тому числі на офіційному веб-сайті цього органу, протягом 5 календарних днів.

При цьому, згідно п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Отже, враховуючи вищезазначене, а також офіційну позицію центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 16.12.2015 № є безпідставним та підлягає скасуванню.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 14.06.2016 №, яке прийнято відповідачем у зв'язку з висновком про заниження податку на додану вартість, слід зазначити наступне.

В акті перевірки відповідачем зазначено про використання підприємством у господарській діяльності земельних ділянок (паїв) без наявності договорів оренди (інших документів на право користування) загальною площею 647,8465 га, у тому числі за 2013 рік - 364,0849 га, за 2014 рік - 283,7616 га.

На думку, відповідача сільськогосподарська продукція, вироблена (вирощена) на земельних ділянках, щодо яких не оформлені належним чином договори оренди, для цілей оподаткування податком на додану вартість в умовах спеціального режиму не може вважатися власно виробленою, а тому операції з постачання такої продукції в декларації з позначкою "0121"/ "0122"/ "0123" не відображаються. Такі операції підлягають відображенню в податковій декларації з ПДВ, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом.

Як наслідок, в ході проведення перевірки встановлено заниження податку на додану вартість по деклараціях, за якими проводяться розрахунки з бюджетом, на загальну суму 639794 грн. та завищення ПДВ, що залишається у розпорядженні сільськогосподарського товаровиробника на ідентичну суму.

Тобто, відповідачем фактично перенесено обсяги постачання виробленої сільськогосподарської продукції зі "спец" декларацій з ПДВ до "загальних" пропорційно площі земельних ділянок, які використовуються позивачем на підставі укладених договорів оренди, що є необґрунтованим.

Після проведення розпаювання земель, які знаходились у володінні КСП АФ "Відродження" працівникам було видано сертифікати на право на земельну ділянку (пай). Після створення ПСП "Колос", яке є правонаступником КСП АФ "Відродження", всі земельні ділянки (паї), які були отримані членами КСП АФ "Відродження", були передані в оренду ПСП "Колос" на підставі договорів оренди земельної ділянки (паю) з 01 лютого 2000 року терміном 7 років.

ПСП "Колос" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва станом на 01.01.2013 передано в оренду рілля площею 714,5492 га, укладено 304 договорів оренди в межах території селищної ради, з яких 181 договір площею 448,4996 га зареєстровано Бородянським відділом Держземагентства, інші 123 договори площею 266,0496 га зареєстровані Бородянською селищною радою.

З 14.02.2013 укладено 33 договори площею 106,2150 га в межах території Загальцівської сільської ради, які зареєстровані Загальцівською сільською радою та в межах території Дружнянської сільської ради - 49 договорів площею 130,1509 га.

Протягом 2014 року ПСП "Колос" додатково укладено 110 договорів оренди площею 270,3233 га, які зареєстровані Бородянською селищною радою.

Відповідно до акту перевірки (стор.35), загальна площа використання земельних ділянок (паїв) згідно укладених договорів оренди складає 2172,1535 га, у тому числі за 2013 рік - 950,9151 га та за 2014 рік - 1 221,2384 га.

В ході проведення перевірки відповідачем не враховано, що позивачем з орендодавцями укладалися договори оренди земельних ділянок (паїв) за типовою формою. Пунктами 2.2 укладених договорів передбачено, що їх чинність може бути автоматично продовжена на наступні 7 років, якщо сторони не виявили бажання припинити дії цих Договорів.

Цивільний кодекс України передбачає можливість автоматичної пролонгації договору оренди в разі відсутності заперечень як зі сторони орендодавця, так і зі сторони орендаря, про це зокрема йдеться у ст. 764 Цивільного кодексу України, ст. 284 Господарського кодексу України та ст. 17 Закону України "Про оренду".

Відповідно до даних статей, якщо наймач (у даному випадку - ПСП "Колос") продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, тобто, на наступні 7 років.

Таким чином, виходячи із положень даної статті, підставою для продовження відносин найму стосовно наймодавця є його мовчазна згода, яка виражається у відсутності заперечень і вимог до наймача повернути орендоване майно протягом одного місяця після закінчення строку договору найму, а стосовно наймача бажання продовжувати відносини найму, висловлюється активними діями - шляхом продовження користування майном після закінчення строку договору найму.

В ході проведення перевірки, відповідачем не взято до уваги, що жодних заперечень щодо припинення дії договорів оренди земельних ділянок (паїв) орендодавці не висловлювали, як наслідок, договори оренди земельних ділянок (паїв) вважається поновленими на строк, який був раніше встановлений такими договорами, тобто, на наступні 7років.

З набуттям чинності з 01 січня 2013 року нової редакції Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про Державний земельний кадастр" процедура реєстрації договорів оренди земельних ділянок (паїв) суттєво змінилась.

Для укладення договору оренди земельної ділянки (паю) орендодавцю відповідно до Законів потрібно самостійно отримати витяги з Державного земельного кадастру та Державного реєстру прав для підтвердження відомостей про земельну ділянку і наявності зареєстрованого права на неї.

Як пояснив позивач, для здійснення таких дій орендодавцю потрібно звернутися до управління Держземагенства Бородянського району, щоб отримати інформацію про земельну ділянку (картографічну документацію, координати поворотних точок, охоронні та санітарні зони, експлікацію складу угідь, детальний опис меж, опис суміжних володінь), яка видається у вигляді довідок і виписок з Державного земельного кадастру, а потім - до Реєстраційної служби Бородянського районного управління юстиції Київської області, годинами сидіти у чергах, щоб написати заяви про отримання витягів, і, як правило, протягом місяця чекати отримання відповідних документів. При цьому, треба заплатити - 51 грн. у Держземагентстві та 120 грн. у реєстраційні службі.

Більша частина орендодавців (пайовиків) - це пенсіонери (люди похилого віку), які не змозі займатися оформленням вказаних документів та сплачувати кошти за отримання витягів, довідок, у зв'язку з чим вони категорично відмовляються оформлювати документи та укладати договори оренди земельних ділянок (паїв) в письмові формі, проте, проти обробітки земельних ділянок (паїв) не заперечують.

Позивач своєчасно та у повному обсязі перераховує орендну плату орендодавцям за користування земельними ділянками (паями) з відповідним утриманням та перерахуванням до бюджетів податку з доходів фізичних осіб та військового збору на підставі письмових заяв орендодавців.

Нараховані та виплачені суми орендної плати відображені у податковому розрахунку за формою №1-ДФ за ознакою доходу "106", при цьому податок на доходи фізичних осіб та військовий збір нараховано та сплачено до бюджету у повному обсязі, що не спростовується відповідачем.

На думку Ірпінської ОДПІ, підприємство повинно було відображати вартість реалізації сільськогосподарської продукції, вирощеної на земельних ділянках (паях), які не були ні власними, ні орендованими, в загальних податкових деклараціях з ПДВ, по яких здійснюються розрахунки з бюджетом, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Відповідно до п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Відповідно до п. 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовлюються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Таким чином, єдиними критеріями для віднесення товарів до сільськогосподарських для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість є належність цих товарів до певної товарної групи, а також створення цих товарів у процесі діяльності, визначеної п. 209.17 ст. 209 Податкового кодексу України.

Згідно п.п.14.1.233 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарські угіддя - це рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги. Відповідно, сільськогосподарські угіддя знаходяться на земельних ділянках сільськогосподарського призначення.

Відповідно до п.п.14.1.77 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України землі сільськогосподарського призначення для цілей глави 2 розділу ХІV цього Кодексу - це землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції.

Водночас, Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Отже, за таких обставин будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаро виробництва для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

Таким чином, як випливає зі змісту пункту 308.4 статті 308 Податкового кодексу України, для розрахунку доходів від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва як таких, що можуть враховуватися при визначенні частки сільськогосподарського товаро виробництва, можуть включатися доходи від продажу продукції рослинництва, вирощеної (виробленої) на сільськогосподарських угіддях, що знаходяться у користуванні особи на будь-яких умовах.

За таких обставин продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу ХІV Податкового кодексу України, як наслідок, вартість реалізації такої продукції повинна відображатися у податкових деклараціях з ПДВ щодо спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства.

Крім цього, єдиною підставою для застосування до сільськогосподарського товаровиробника правил загального режиму оподаткування податком на додану вартість є недотримання питомої ваги щодо реалізації сільськогосподарських товарів. Також положення податкового законодавства не дають будь-яких підстав для розмежування сільськогосподарської продукції на ту, що отримана товаровиробником на належно оформлених земельних ділянках, право оренди яких зареєстровано, та на ту, що вирощена на ділянках, оренда чи інше право користування якими оформлені з недоліками.

Аналогічну позицію висловлено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 28 грудня 2012 року за №2614/12/13-12, який надано в адресу місцевих та апеляційних судів для врахування при здійсненні правосуддя.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доказано факту порушення позивачем п.п.14.1.234, п.п.14.1.235 п. 14.1 ст. 14, п. 209.6, п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з ПДВ на суму 639794 грн., у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 14.06.2016 № є таким, що винесено протиправно та підлягає скасуванню.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 16.12.2015 №, яке прийнято відповідачем у зв'язку із зазначенням недостовірних відомостей про суми отриманих доходів, нарахованих на користь пайовиків, слід зазначити наступне.

Як вбачається з акту перевірки (стор.36), відповідачем встановлено поодинокі випадки відображення в податковому розрахунку форми №1-ДФ померлих пайовиків, яким нараховано та виплачена орендна плата за пай. Дані суми фактично отримували спадкоємці, які на момент смерті не вступили в право спадщини, але податок на доходи фізичних осіб та військовий збір утримувався та сплачувався у повному обсязі.

Перевіркою порядку подання до Бородянського відділення Ірпінської ОДПІ податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за формою №1-ДФ встановлено порушення п.п.б) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині зазначення недостовірних відомостей про суми отриманих доходів нарахованих (сплачених) на користь пайовиків у зв'язку зі смертю за І, ІІІ-ІV квартали 2013 року, І, ІІІ-ІV квартали 2014 року та І-ІІ квартали 2015 року.

Відповідно до п.п.б) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням Ірпінською ОДПІ застосовано до ПСП "Колос" штраф у розмірі 510 грн. за відображення у податковому розрахунку №1-ДФ ідентифікаційних номерів пайовиків, які вже закриті у відповідному Реєстрі у зв'язку зі смертю останніх згідно з п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України.

Як зазначив позивач, при нарахуванні та виплати орендної плати за паї протягом 2013-2014 років ПСП "Колос" не мало інформації про те, що податкові номери орендодавців закриті у зв'язку з повідомленням про смерть.

В той же час, нараховані та виплачені суми орендної плати відображені у податковому розрахунку за формою №1-ДФ за ознакою доходу "106", при цьому податок на доходи фізичних осіб та військовий збір нараховано та сплачено до бюджету у повному обсязі.

Відповідно до п.п.70.16.4 п. 70.16 ст. 70 Податкового кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, самозайняті особи, податкові агенти подають безоплатно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, контролюючим органам за своїм місцезнаходженням інформацію про фізичних осіб, що пов'язана з реєстрацією таких осіб як платників податків, нарахуванням, сплатою податків і контролем за дотриманням податкового законодавства України, із зазначенням реєстраційних номерів облікових карток платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), зокрема, органи державної реєстрації актів цивільного стану - про фізичних осіб, які померли (для закриття облікових карток), а також про зміну фізичними особами прізвища, імені, по батькові, дати і місця народження щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Відповідно до листа Державної фіскальної служби України від 10.11.2015 №23958/6/99-99-17-02-01-15 якщо податковий агент у період, коли померла фізична особа, відобразив дані суми в податковому розрахунку за формою №1-ДФ, то контролюючим органом надсилається повідомлення, що податковий номер фізичної особи закрито у зв'язку з повідомленням про смерть від відділів РАЦС.

У цьому ж листі ДФС України зазначила, що штрафні санкції, передбачені п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, в цьому випадку до податкового агента застосовуватись не будуть.

Як зазначив позивач, ПСП "Колос" не отримувалися повідомлення контролюючого органу, що податковий номер фізичної особи закрито у зв'язку з повідомленням про смерть від відділів РАЦС.

Разом з тим, відповідач не надав суду будь-яких належних доказів на спростування таких доводів позивача.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що застосування до позивача штрафних санкцій у відповідності до п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України на суму 510,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 16.12.2015 № є незаконним, у зв'язку з чим вказане рішення підлягає скасуванню.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 16.12.2015 №, яке прийнято відповідачем у зв'язку з висновком про порушення позивачем вимог Положення про ведення касових операцій в національній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, слід зазначити наступне.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач дійшов до висновку про виплату готівкових коштів без документального оформлення видаткового касового ордеру, за що застосовано фінансову санкцію у розмірі виплачених готівкових коштів.

На думку контролюючого органу, виписані позивачем видаткові касові ордери оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, виплата орендної плати за земельні ділянки (паї) здійснювалось ПСП "Колос" готівковими коштами відповідно до видаткових касових ордерів, відомостей на виплату грошей з відповідним відображенням останніх у касових книгах підприємства.

Перевіркою встановлено, що в окремих випадках ПСП "Колос" видавало готівкові кошти фізичним особам - орендодавцям, за оренду земельних ділянок (паїв), які на день видачі коштів були померлими та, відповідно, не могли фактично отримувати вказані в документах підприємства кошти.

Абзацом 2 пункту 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320, (зі змінами і доповненнями) (далі - Положення №637) визначено, що для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача.

Проте, відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та розрахунку до рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення касової дисципліни відповідачем застосовано до ПСП "Колос" штрафні санкції у розмірі сплачених коштів згідно абз. 5 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" (зі змінами та доповненнями), яким передбачено застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

При цьому, як вбачається з акту перевірки (стор.40-41), відповідачем не встановлено перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки та/або видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше отриманих коштів.

Відтак, суд вважає, що застосування штрафних фінансових санкцій у даному випадку та на підставі вказаної норми є незаконним та необґрунтованим.

Крім цього, Державна фіскальна служба України з цього питання, що висвітлена на офіційному сайті у Загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі, зазначає, що відповідно до п.п.7.24 п. 7 Положення №637 у разі виявлення під час перевірок видаткових касових ордерів або видаткових відомостей, у яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий пункту 3.5 цього Положення), сума готівки за такими видатковими документами додається до залишку готівки в касі виключно в день, у якому оформлено зазначені видаткові документи, і надалі зазначена сума не береться для розрахунку понадлімітних залишків готівки

При цьому, у випадку встановлення факту перевищення ліміту залишку готівки в касі до платника податків застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу відповідно до абз. 2 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки".

Крім цього, суд звертає увагу на те, що за своєю суттю передбачена ст. 1 Указу №436/95 фінансова санкція є адміністративно-господарською санкцією, а тому її застосування регулюється нормами глави 27 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Положеннями ст. 239 Господарського кодексу України передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Статтю 250 Господарського кодексу України встановлені строки застосування адміністративно-господарських санкцій.

Так, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Отже, з аналізу вказаної норми вбачається, що законодавством встановлено граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Суд звертає увагу на те, що фактично наведена норма містить два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення норм з регулювання обігу готівки.

В свою чергу, другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм з регулювання обігу готівки податковий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 Господарського кодексу України. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Така правова позиція щодо застосування до спірних відносин статті 250 Господарського кодексу України висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 15.09.2009 №21-558во09, від 27.05.2014 №21-126а14, від 04.11.2014 №21-466а14, яка підлягає обов'язковому врахуванню на підставі ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи те, що застосований згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 16.12.2015 № штраф є адміністративно-господарською санкцією, то він мав бути застосований у межах строків, визначених статтею 250 Господарського кодексу України.

Як свідчить таблиця акту перевірки (стор.41-42), відповідачем застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу, по-перше, за порушення, яке ПСП "Колос" не допускало, по-друге, з порушенням встановлених статтею 250 Господарського кодексу України строків.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 16.12.2015 № є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями замість податкового органу проводити перевірку показників бухгалтерської та податкової звітності суб'єктів господарської діяльності та в ході судового розгляду фактично проводити перевірку. Такі функції належать виключно відповідачу як суб'єкту владних повноважень та фіскальному органу.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Приватного сільськогосподарського підприємства "Колос" - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16.12.2015 №, №, № та від 14.06.2015 №.

Стягнути на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Колос" () судові витрати у сумі 12742 (дванадцять тисяч сімсот сорок дві) грн. 25 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.