Справа № 2а-42917/09/2070
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2016 р. м. Київ К/9991/62410/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі міста Харкова на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2011 року в справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі міста Харкова до відкритого акціонерного товариства «Харківське автотранспортне підприємство 16330» про відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2009 року управління Пенсійного Фонду України в Фрунзенському районі міста Харкова звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом й просило стягнути з відкритого акціонерного товариства «Харківське автотранспортне підприємство 16330» заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в сумі 58 135,83 грн. за вересень 2009 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2010 року позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відкрите акціонерне товариство «Харківське автотранспортне підприємство 16330» перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі міста Харкова як платник страхових внесків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на загальній системі оподаткування.

У вересні 2009 року управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі міста Харкова направило відповідачу повідомлення № 321 про зобов'язання перерахувати суми платежів на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за вересень 2009 року в сумі 58 135,83 грн.

Проте дана сума платежів не була сплачена.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що законодавство, чинне на час виникнення спірних правовідносин, а саме Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачали обов'язок платників збору відшкодувати виплачені їх працівникам пільгові пенсії, призначені відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також фактичні витрати на їх виплату і доставку.

Скасовуючи рішення окружного суду та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що в пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відсутні підстави для відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на підставі пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» водіям міського пасажирського транспорту, оскільки ця категорія працівників не відноситься до Списків №№1, 2. Зазначена норма регулює лише порядок відшкодування витрат на доставку і виплату пільгових пенсій, призначених відповідно до Списків №№ 1, 2 та пунктів «в»-«е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

До набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» питання про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених, зокрема, відповідно до пунктів «б»-«з» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», було врегульовано Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до положень якого відповідач входив до переліку платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із абзацом 4 пункту першого статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацом 3 пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом 4 пункту 1 статті 2 цього Закону.

Витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №1 та Списком №2, покриваються підприємствами та організаціями. При цьому, обов'язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом України після 01 січня 2004 року, не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу (до чи після набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відкрите акціонерне товариство «Харківське автотранспортне підприємство 16330» зобов'язане відшкодувати органам Пенсійного фонду України суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених працівникам товариства на підставі пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок відшкодування фактичних витрат з виплати та доставки пенсій врегульовано Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1.

Пунктом 6.8 Порядку передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (пункт 6.8 Інструкції).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач добровільно не сплатив зазначену у повідомленні управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі міста Харкова суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за вересень 2009 року, а тому зазначена заборгованість підлягає стягненню.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постанові від 21 лютого 2012 року по справі №21-19а12.

Посилання апеляційного суду в обґрунтування відмови у задоволенні позову на пункт 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованим, оскільки зазначена правова норма не поширюється на правовідносини щодо відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З огляду на наведені обставини та вимоги закону суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та обґрунтоване рішення окружного суду, що відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі міста Харкова задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2011 року скасувати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2010 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: