Справа № 810/1411/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року 810/1411/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доБілоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області та з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2016 №Ф-11/;

- визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.04.2016 №119/;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 26.04.2016 №121/;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 26.04.2016 №120/.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу щодо завищення витрат за 2014 рік на суму 230393,28 грн., оскільки такі витрати не підтвердженні документально, є безпідставними та таким, що не відповідають дійсності. Вказав, що ним у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів сформовано валові витрати на суму 230393,28 грн., які безпосередньо пов'язані з отриманням доходу.

Також, позивач стверджує про помилковість висновків податкового органу про заниження податкового зобов'язання по єдиному податку в сумі 714,76 грн., оскільки грошові кошти в розмірі 36000,00 грн., які були внесені на розрахунковий рахунок позивача, є фінансовою допомогою, яка була надана на підставі договору позики, строк повернення яких станом на момент проведення перевірки ще не закінчився.

Крім того, позивач зазначає про необґрунтованість позиції податкового органу в частині порушення положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010, та донарахування позивачу суми єдиного внеску в розмірі 69206,38 грн., внаслідок неправомірного зменшення суми фактично понесених позивачем витрат.

Відтак, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем було неправомірно враховано у складі витрат, які безпосередньо пов'язані з отриманням ФОП ОСОБА_1 доходу, витрат у сумі 230393,28 грн., оскільки вони не були підтвердженні документально під час проведення перевірки. Окрім того, відповідач зазначає про те, що позивачем не було надано первинної документації, яка підтверджує понесення вищевказаних витрат за 2014 рік.

Також, відповідач вказав на те, що позивачем було невірно визначено базу для нарахування єдиного соціального внеску, що і стало підставою для нарахування податковим органом суми ЄСВ в розмірі 69206,38 грн.

Крім того, відповідач зауважив, що грошові кошти в сумі 36000,00 грн., які були внесені на рахунок позивача, є власними коштами останнього, а тому включаються до доходу фізичної особи-підприємця - платника єдиного податку.

За наведених обставин відповідач вважає, що діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами, а тому прийняті за результатами перевірки оскаржувані рішення є правомірними.

У судове засідання, призначене на 30.05.2016, з'явився представник позивача та до початку розгляду справи по суті звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника до судового засідання не забезпечив, із клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач був повідомлений про розгляд справи не пізніш як за три дні до судового засідання, як визначено ч. 3 ст. 35 КАС України, що підтверджується розпискою від 25.05.2016 про отримання копії ухвали та копії заяви про уточнення позовних вимог.

Крім того, суд не знаходить підстав для визнання причини неприбуття представника відповідача у судове засідання поважними, оскільки поважними визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі дій.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відтак, неможливість прибуття у судове засідання представника відповідача не є підставою для відкладення розгляду справи.

Частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області 16.10.1998 та як платник податків, зборів та обов'язкових платежів перебуває на податковому обліку в Білоцерківській ОДПІ з 21.10.1998.

04.03.2016 начальником Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області видано наказ №257 "Щодо проведення планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_5)".

Згідно даного наказу посадовій особі податкового органу доручено забезпечити проведення планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 17.03.2016 щодо дотримання вимог податкового законодавства та законодавства по єдиному соціальному внеску щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску терміном 10 робочих днів за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

В період з 22.03.2016 по 04.04.2016 посадовою особою Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі зазначеного наказу та відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 11.04.2016 №357/17-02//77 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню на суму 230393,28 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, який підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік в сумі 36718,69 грн.;

- п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України, а саме занижено суму обсягу доходу в сумі 35738,09 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання по єдиному податку, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік в сумі 714,76 грн.;

- п. 2 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме заниження суми єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу в сумі 69206,38 грн.

Як вбачається з акта перевірки, ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2014 по 31.12.2014 здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, а за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на спрощеній системі оподаткування за видами діяльності: оптова торгівля відходами та брухтом (макулатурою, гофрокартоном); вантажний автомобільний транспорт.

Податковим органом було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, суму витрат за придбані товарно-матеріальні цінності, які документально не підтверджені, не були реалізовані в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 та дохід по яких не був отриманий в сумі 230393,28 грн.

У зв'язку з цим, контролюючий орган дійшов висновку про те, що позивачем було занижено суму чистого неоподаткованого доходу на загальну суму 230393,28 грн.

Також, податковим органом встановлено, що позивачем було занижено базу нарахування єдиного соціального внеску у зв'язку із заниженням суми доходу, внаслідок чого ФОП ОСОБА_1 не було утримано та перераховано до бюджету суму єдиного соціального внеску в розмірі 69206,38 грн.

Крім того, податковим органом було встановлено, що позивачем в результаті заниження обсягу доходу, отриманого від реалізації товарів та надання послуг в сумі 36000,00 грн. та завищення валових доходів в сумі 261,91 грн., занижено обсяг доходу в сумі 35738,09 грн.

На підставі висновків акту перевірки Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2016 №121/, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 36862,66 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 9215,67 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2016 №120/, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 714,76 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 178,69 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2016 №Ф-11/, згідно з якою позивачу необхідно сплатити суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 69206,38 грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.04.2016 №119/, згідно з яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 6920,64 грн.

Однак, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленням-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 26.04.2016 №121/, яке прийнято відповідачем у зв'язку з висновком про заниження податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки, проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 ФОП ОСОБА_1 в декларації про майновий стан та доходи, додатку №5 до розділу III податкової декларації про майновий стан і доходи "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності" відображено загальну суму валових витрат в сумі 5169682,83 грн., фактично згідно наданих документів валові витрати складають 4939289,55 грн., а саме: ФОП ОСОБА_1 в додатку №5 до розділу III податкової декларації про майновий стан і доходи, поданого до Білоцерківської ОДШ ГУ ДФС у Київській області 04.02.2015 за № в графі 4 "Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції" (кол. 6 в Книзі обліку доходів та витрат та гр. 4 в Додатку 5 до розділу 111 податкової декларації про майновий стан і доходи) відображено витрати в сумі 4725998,22 грн., фактично, згідно наданих для перевірки документів (видаткових накладних, прибуткових накладних, актів взаєморозрахунків, руху коштів по розрахункових рахунках) вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2014 рік складають суму 4443869,58 грн.

При цьому, в акті перевірки відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до валових витрат взаємозалік в сумі 87500,00 грн. та в сумі 142893,28 грн., однак до перевірки не надано акти взаємозаліків, які підтверджували з якими контрагентами здійснено залік, які товарно-матеріальні цінності, договір про поставку, які б містили: порядок розрахунків; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Внаслідок цього, податковим органом було встановлено завищення витрат на суму 230393,28 грн., оскільки в ході перевірки ФОП ОСОБА_1 не надав розшифровку вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції та не надав документів, що підтверджують понесені витрати.

Наведене порушення призвело до заниження позивачем загального оподатковуваного доходу та, як наслідок, до заниження зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюються статтею 177 Податкового кодексу України.

Так, згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

За приписами п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п. 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу ("Податок на прибуток підприємств").

Згідно з п.п.14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку;

При цьому, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 №К/9991/72258/12, від 21.10.2014 №К/800/6170/14 та від 26.08.2014 №К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Як вбачається з Акта перевірки, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що перевіркою не підтверджено правильність визначення позивачем валових витрат та оподатковуваного доходу на суму 230393,28 грн. у зв'язку з відсутністю бухгалтерських та податкових документів.

В той же час, на спростування таких висновків податкового органу позивачем надано суду первинні документи на підтвердження витрат на суму 230393,28 грн., з яких встановлено наступне.

1. 02.12.2013 між ТОВ "Ленд Росс" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір поставки №18, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати партіями у власність покупцеві макулатуру (далі - товар), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити її.

Відповідно до п. 2.2 датою отримання товару вважається дата підписання представником покупця видаткової накладної постачальника про отримання товару.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що товар поставляється постачальником покупцеві за договірними цінами, погодженими сторонами шляхом переговорів згідно видаткових накладних або згідно додатків до даного договору.

Згідно п. 3.2 видаткова накладна, виписана на передачу партії товару та підписана уповноваженими представниками покупця та постачальника, є підтвердженням домовленості сторін про ціну.

На виконання вимог договору від 02.12.2013 №18 ТОВ "Ленд Росс" було здійснено поставку товару - макулатури, що підтверджується видатковими накладними: від 26.12.2013 №53 на суму 24748,50 грн., у т.ч. ПДВ - 4124,75 грн.; від 12.12.2013 №24 на суму 28179,00 грн., у т.ч. ПДВ - 4696,50 грн.; від 10.12.2013 №21 на суму 25650,00 грн., у т.ч. ПДВ - 4275,00 грн.; від 05.12.2013 №7 на суму 28003,50 грн., у т.ч. ПДВ - 4667,25 грн.

Отриманий товар позивачем був оплачений 14.01.2014 у сумі 85000,00 грн. та ПДВ - 20 % 17500,00 грн., що підтверджується банківською випискою, в якій зазначено підставу платежу "за макулатуру згідно договору від 02.12.2013 №18".

При цьому, позивач зазначив, що витрати за придбану макулатуру в сумі 85000,00 грн. (без ПДВ) було відображено в Книзі обліку доходів і витрат за 30.01.2014 в силу ненавмисного пропуску запису за 14.01.2014, та неможливості внесення запису за 14.01.2014 із-за наявності записів в Книзі за наступні дати січня місяця 2014 року.

2. Також, з матеріалів справи вбачається, що 01.09.2014 між ТОВ "Інтернафта" (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №14/09-5, відповідно до умов якого продавець протягом строку дії цього договору зобов'язується за замовленням покупця, за умови їх підтвердження, поставляти та передавати через мережу АЗС у власність (повне господарське віддання) покупця старт-картки та нафтопродукти в асортименті: дизельне пальне, не етильовані бензини А-98, А-95, V-Pover, V-Pover Diesel, А-92, А-95 Преміум, Скраплений ГАЗ належної якості (підтвердженої сертифікатом якості), що відповідає державним стандартам, в кількості, визначеній відповідно до накладних, які є невід'ємними частинами цього договору, а покупець зобов'язується приймати товар на АЗС та оплачувати його на умовах цього договору.

На виконання вимог договору від 01.09.2014 №14/09-5 ТОВ "Інтернафта" було продано дизельне паливо у кількості 1160 л по ціні 14,34 грн. без ПДВ та 2101,83 л по ціні 13,61 грн. без ПДВ на загальну суму 54276,95 грн., у т.ч. ПДВ - 9046,16 грн., що підтверджується податковою накладною від 31.12.2014 №334.

На підтвердження оплати отриманого дизельного палива позивач надав суду копії платіжних доручень: від 30.12.2014 №68 на суму 10000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1666,67 грн., від 23.12.2014 №56 на суму 15000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 2500,00 грн.; від 15.12.2014 №44 на суму 20000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 3333,33 грн.

Також позивачем надано суду банківську виписку по рахунку №569 в ПАТ "Кредобанк" за 2014 рік, в якій відображено вказані платіжні доручення, а також інші здійсненні платежі на користь ТОВ "Інтернафта" із призначенням платежів "згідно договору від 01.09.2014 №14/09-5".

3. 20.03.2001 між ПАТ "Київобленерго" (Електропостачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Споживач) укладено договір на користування електричною енергією №1122, відповідно до умов якого електропостачальник зобов'язується постачати електричну енергію у відповідності з умовами договору, а споживач своєчасно проводити сплату за електричну енергію та виконувати інші умови, визначені даним договором.

Відповідно до п. 6.1 щомісячно 16 числа згідно з Додатком №4 до Договору на користування електроенергією направляється представник споживача у відділ збуту ЦРЕМ за адресою: м. Біла Церква, вул. Офіцерська, 1 для подання звіту про використану електроенергію, за розрахунковий період (місяць), документів, що підтверджують оплату за розрахунковий період та одержання платіжних вимог-доручень (платіжних доручень) для поточної сплати електроенергії, що споживається в наступному розрахунковому періоді та інших платіжних документів (плата за перевищення договірних величин).

Згідно податкової накладної від 31.12.2014 №17625 ПАТ "Київобленерго" здійснено постачання на користь позивача електроенергії у кількості 891,679 кВт/г по ціні 1,2582 грн. без ПДВ та 4380,986 кВт/г по ціні 1,3211 без ПДВ на загальну суму 8291,55 грн., у т.ч. ПДВ - 1381,92 грн.

Отримана електроенергія позивачем була оплачена 18.12.2014 у сумі 8291,55 грн., у т.ч. ПДВ - 1381,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 17.12.2014 №47.

Також позивачем надано суду банківську виписку по рахунку №569 в ПАТ "Кредобанк" за 18.12.2014/16.12.2014, в якій відображено вказане платіжне доручення із призначенням платежу "за активну електроенергію згідно договору 1122 від 20.03.01 за грудень".

4. 15.06.2012 між ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №СБ-46, згідно умов якого продавець зобов'язується продати та передати у власність покупця картонно-паперову продукцію в подальшому іменована - товар, а покупець зобов'язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах цього договору. Найменування товару, найменування нормативного документа, якість, одиниця виміру, кількість, асортимент, ціна кожної партії товару вказуються в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору та підписується сторонами.

На виконання вимог договору від 15.06.2012 №СБ-46 ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" було продано позивачу товар:

- папір для гофрування Б3 (125,1050) у кількості 10,819 т по ціні 5666,67 грн. без ПДВ та Б3 (112,1200) у кількості 9,167 т по ціні 5666,67 грн. без ПДВ на загальну суму 135904,80 грн., у т.ч. ПДВ - 22650,80 грн., що підтверджується податковою накладною від 18.12.2014 №365, видатковою накладною від 18.12.2014 №311, товарно-транспортною накладною від 18.12.2014 №Фа000005282;

- папір для гофрування Б3 (112,1050) у кількості 20,369 т по ціні 4625,00 грн. без ПДВ на загальну суму 113047,95 грн., у т.ч. ПДВ - 18841,33 грн., що підтверджується податковою накладною від 06.09.2014 №96, видатковою накладною від 06.09.2014 №79, рахунком на оплату від 06.09.2014 №1952, товарно-транспортною накладною від 06.09.2014 №Фа000003417;

- папір для гофрування Б3 (112,1200) у кількості 10,237 т по ціні 4625,00 грн. без ПДВ та Б3 (125,1200) у кількості 10,081 т по ціні 4625,00 грн. без ПДВ на загальну суму 112764,90 грн., у т.ч. ПДВ - 18794,15 грн., що підтверджується податковою накладною від 01.09.2014 №4, видатковою накладною від 01.09.2014 №4, рахунком на оплату від 01.09.2014 №1864, товарно-транспортною накладною від 01.09.2014 №Фа000003331.

25.10.2012 між ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" (Покупець) та ФОП ОСОБА_1 (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №14/2-МП, згідно умов якого продавець зобов'язується продати та передати у власність покупця сировину, макулатуру, в подальшому іменовану товар, а покупець зобов'язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах цього договору.

На виконання вимог договору від 25.10.2012 №14/2-МП позивачем було продано ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" товар:

- макулатуру МС-5Б у кількості 18,560 т по ціні 2350,00 грн. без ПДВ на загальну суму 43616,00 грн. без ПДВ, що підтверджується податковою накладною від 19.12.2014 №4, видатковою накладною від 19.12.2014 №МО-0000004, товарно-транспортною накладною від 19.12.2014 №795869;

- макулатуру МС-5Б у кількості 16,400 т по ціні 2350,00 грн. без ПДВ на загальну суму 38540,00 грн. без ПДВ, що підтверджується податковою накладною від 17.12.2014 №1, видатковою накладною від 17.12.2014 №МО-0000001, товарно-транспортною накладною від 17.12.2014 №795867.

Також позивачем надано суду банківську виписку по рахунку №569 в ПАТ "Кредобанк" за період 01.01.2014 - 31.12.2014, в якій відображено здійснені позивачем за вказаний період платежі на користь ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика", а також платежі вказаного товариства перед позивачем.

31.12.2014 між ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" та ФОП ОСОБА_1 складено Акт заліку зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого після заліку зустрічних однорідних вимог:

- заборгованість згідно договору №14/2-МП від 25.10.2012 ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" перед ФОП ОСОБА_1 складає 0,00 грн.;

- заборгованість згідно договору надання транспортних послуг №22/05-Т від 10.05.2012 ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" перед ФОП ОСОБА_1 складає 0,00 грн.;

- заборгованість згідно договору купівлі-продажу №СБ-46 від 15.06.2012 "Понінківська картонно-паперова фабрика" перед ФОП ОСОБА_1 складає 520,00 грн.

При цьому, зі місту даного Акту заліку зустрічних однорідних вимог від 31.12.2014 вбачається, що сторони на підставі ст. 601 ЦК України дійшли згоди зобов'язання ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" перед ФОП ОСОБА_1 та зобов'язання ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" зарахувати заліком зустрічних однорідних вимог на суму 75930,23 грн.

5. 11.01.2013 між ТОВ "ТД "Агрохім" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір поставки №1, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати партіями у власність покупцеві макулатуру (далі по тексту - товар), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити її. Ціна, кількість, асортимент товару визначаються в додатках до даного договору та накладних.

На виконання вимог договору від 11.01.2013 №1 ТОВ "ТД "Агрохім" було продано позивачу макулатуру у кількості 23,550 т по ціні 1166,67 грн. без ПДВ на загальну суму 32973,20 грн., у т.ч. ПДВ - 5495,53 грн., що підтверджується накладною від 30.01.2013 №10, податковою накладною від 30.01.2013 №10.

12.04.2013 між ФОП ОСОБА_1 (Постачальник) та ТОВ "ТД "Агрохім" (Покупець) укладено договір поставки №7, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати партіями у власність покупцеві папір для гофрування (далі по тексту - товар), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити її. Ціна, кількість, асортимент товару визначаються в додатках до даного договору та накладних.

На виконання вимог договору від 12.04.2013 №7 позивачем було продано ТОВ "ТД "Агрохім" папір для гофрування Б3 - 100 (1200) у кількості 7,668 т по ціні 3583,42 грн. без ПДВ на загальну суму 32973,20 грн., у т.ч. ПДВ - 5495,53 грн., що підтверджується видатковою накладною від 12.04.2013 №МО-0000007, податковою накладною від 12.04.2013 №7.

31.12.2014 між ТОВ "ТД "Агрохім" та ФОП ОСОБА_1 укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої ТОВ "ТД "Агрохім" та ФОП ОСОБА_1, маючи один до одного зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про зарахування зустрічних вимог.

З даної угоди вбачається наступне:

- по договору поставки макулатури №1 від 11.01.2013 ТОВ "ТД "Агрохім" є кредитором, а ФОП ОСОБА_1 є боржником при виконанні грошового зобов'язання в сумі 32973,20 грн.;

- по договору поставки №7 від 12.04.2013 ТОВ "ТД "Агрохім" є боржником, а ФОП ОСОБА_1 є кредитором при виконанні грошового зобов'язання в сумі 32973,20 грн.

Пунктом 2 вказаної угоди визначено, що вказані вище зобов'язання за вищезазначеними договорами припиняються на суму 32973,20 грн. ТОВ "ТД "Агрохім" підтверджує, що в разі підписання цієї Угоди сторонами її заборгованість перед ФОП ОСОБА_1 становить 0,00 грн.

При цьому, позивач зазначив, що витрати на загальну суму 142893,28 грн. (без ПДВ) за придбане дизельне пальне у ТОВ "Інтернафта" (45230,79 грн. без ПДВ), електроенергію у ПАТ "Київобленерго" (6909,63 грн. без ПДВ), взаємозалік із ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" (63275,19 без ПДВ, а з ПДВ - 75930,23 грн.) та взаємозалік із ТОВ "ТД "Агрохім" (27477,67 грн. без ПДВ, а з ПДВ - 32973,20 грн.) було відображено в Книзі обліку доходів і витрат за 31.12.2014.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Отже, матеріали справи свідчать, що витрати, які були понесені позивачем за результатом здійснення господарських операцій із ТОВ "Ленд Росс", ТОВ "Інтернафта", ПАТ "Київобленерго", ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика", ТОВ "ТД "Агрохім" підтверджені належними документами, що оформлені згідно з вимогами чинного законодавства.

Крім того, матеріалами справи підтверджується той факт, що понесені позивачем витрати в сумі 230393,28 грн. безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю останнього, оскільки здійснював її за видами діяльності: оптова торгівля відходами та брухтом (макулатурою, гофрокартоном); вантажний автомобільний транспорт.

В той же час, доводи відповідача про неможливість підтвердження зазначених господарських операцій та взяття до уваги наданих стороною позивача документів, оскільки останні не були надані до перевірки, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Зазначаючи про ненадання первинних документів на підтвердження понесених витрат на загальну суму 230393,28 грн. на час перевірки, відповідач, поряд з цим, у висновках акта перевірки не вказує порушення позивачем вимог ст. 44 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що він під час проведення перевірки витребовував у позивача первинні документи на підтвердження витрат на суму 230393,28 грн., оскільки зі змісту запиту від 31.03.2016 №2763/17-2/109 вбачається, що відповідачем витребовувались від позивача документи щодо отриманого доходу від ТОВ "Папір-Мал", ТОВ "ЛКПФ", ПП "Львівська екологічна компанія" та письмові пояснення щодо перевищення показника вартості придбаних ТМЦ у гр. 4 додатку №5 до декларації про майновий стан за 2014 рік.

З огляду на викладене, суд вважає недоведеним факт відсутності зазначених вище документів на час проведення перевірки.

Враховуючи встановлені обставини, а також те, що під час розгляду справи відповідачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності викладеного в акті перевірки висновку про заниження позивачем оподаткованого доходу, у той час як матеріали справи свідчать, що позивач в даному випадку здійснював податковий облік відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 26.04.2016 №121/ є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про неутримання та неперерахування в рахунок бюджету суми єдиного соціального внеску за 2014 рік в сумі 69206,38 грн., суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Як встановлено вище, в акті перевірки від 11.04.2016 №357/17-2//77 відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_1 було порушено вимоги п. 2 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Так, зокрема, податковим органом зауважено, що позивачем занижено суми чистого доходу за 2014 рік в сумі 230393,28 грн., що в свою чергу призвело до заниження суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 69206,38 грн.

На підставі такого висновку відповідачем було прийнято вимогу №Ф-11/ від 11.04.2016 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 69206,38 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.04.2016 №119/, відповідно до якого до позивача були застосовані штрафні санкції в сумі 6920,64 грн.

Отже, підставою для прийняття вказаної вимоги та рішення слугували твердження податкового органу про заниження позивачем чистого доходу за 2014 рік в сумі 230393,28 грн., і на основі яких було прийнято податкове повідомлення-рішення 26.04.2016 №121/.

Враховуючи спростування судом правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2014 рік за результатом перевірки, яка була оформлена актом від 11.04.2016 №357/17-2//77, неправомірним є також донарахування позивачу суми єдиного внеску на вказану суму доходу, що тягне за собою також визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 26.04.2016 №120/, яке прийнято відповідачем у зв'язку з висновком про заниження грошового зобов'язання по єдиному податку, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту перевірки, перевіркою правильності визначення обсягу доходу від реалізації товарів (робіт, послуг) за перевірений період встановлено заниження валового доходу в сумі 36000,00 грн., оскільки до обсягу доходу не включена сума коштів, яка надійшла на розрахунковий рахунок в сумі 36000,00 грн. (без ПДВ) як внесення власних заощаджень згідно платіжних доручень від 17.03.2015 в сумі 15000,00 грн., від 30.04.2015 в сумі 20000,00 грн. та від 22.05.2015 в сумі 1000,00 грн., та завищення валового доходу в сумі 261,91 грн., оскільки до обсягу доходу включена сума пасивних доходів у вигляді процентів, які надійшли на розрахунковий рахунок в сумі 261,91 грн. (без ПДВ).

Так, за висновками податкового органу, позивачем занижено обсяг доходу в сумі 35738,09 грн., чим порушено п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України, та внаслідок чого занижено податкове зобов'язання по єдиному податку, що підлягає сплаті до бюджету, за 2015 рік в сумі 714,76 грн.

В той же час, за поясненнями позивача, вказане твердження відповідача є хибним та таким, що не відповідає фактичним обставинам. Так, позивачем зауважено, що у 2015 році ним було отримано фінансову допомогу у розмірі 36000,00 грн. на підставі Договору надання поворотної фінансової допомоги від 17.03.2015, укладеного між ОСОБА_1 як громадянином України - фізичної особи (Позикодавець), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в особі бухгалтера ОСОБА_2, яка діє на підставі трудового договору від 12.01.2015 та згідно розпорядження від 12.01.2015 №1 (Позичальник).

Відповідно до п.п.14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Підпунктом 3 пункту 292.11 статті 292 Податкового кодексу України встановлено, що до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої паротягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.

Відтак, сума фінансової допомоги, не повернена впродовж 12 календарних місяців з дня отримання, зараховується в доход за підсумками дня, що йде за останнім днем періоду 12 місяців.

Як встановлено судом, поворотна фінансова допомога в розмірі 36000,00 грн. надавалася частинами відповідно до п. 2.1 Договору надання поворотної фінансової допомоги від 17.03.2015, а саме: 17.03.2015 в сумі 15000,00 грн., 30.04.2015 в сумі 20000,00 грн. та 22.05.2015 в сумі 1000,00 грн.

Окрім того, отримана фінансова допомога (остаточний термін повернення ще не настав) була повернута позивачем в лютому 2016 року, що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями від 04.02.2016 №392, від 09.02.2016 №393.

При цьому, судом встановлено, що у 2015 році позивачем не віднесено до складу оподаткованого доходу поворотну фінансову допомогу у розмірі 36000,00 грн., оскільки її повернуто протягом 12 календарних місяців з дня її отримання.

Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що кошти в сумі 36000,00 грн. отримані в 2015 році згідно Договору надання поворотної фінансової допомоги від 17.03.2015 до складу доходу платника єдиного податку позивача не включаються, оскільки якщо отримувачем поворотної фінансової допомоги є особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, то згідно з п.п.3 п. 292.11 ст. 292 Податкового кодексу України до складу доходу платника єдиного податку не включаються суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.

Таким чином, відповідачем при визначені суми доходу помилково було враховано поворотну фінансову допомогу у розмірі 36000,00 грн.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 26.04.2016 №120/ є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, при прийнятті рішення у даній справі судом враховано, що відповідно до норм статей 77, 78, 86 Податкового кодексу України, з метою забезпечення єдиного порядку відображення результатів документальних перевірок платників податків - фізичних осіб, наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами (надалі - Порядок №395).

Суд зазначає, що розділом І Порядку №395 встановлено, що акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Водночас, підпунктом 2.3.2.2 Порядку №395 передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Між тим, з описової частини акту перевірки від 11.04.2016 №357/17-2//77 вбачається, що зміст встановлених у ході перевірки позивача порушень податкового законодавства зводиться лише до табличного відображення даних платника податків, самостійно задекларованих ним у податкових деклараціях та даних, встановлених у ході перевірки із зазначенням певних розбіжностей. Будь-яких розрахунків виявлених розбіжностей податковим органом не наведено, як і не наведено посилання на певні господарські операції та відповідні первинно-бухгалтерські документи.

На думку суду, наведене вказує на порушення норм чинного законодавства при складанні акту перевірки, оскільки викладені в ньому факти не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського обліку, що є суб'єктивним припущенням перевіряючих та порушенням відповідачем встановленого законодавством порядку проведення перевірки, а викладені відповідачем висновки в акті позивача зроблено без дослідження належних документів.

При цьому, слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями замість податкового органу проводити перевірку показників бухгалтерської та податкової звітності суб'єктів господарської діяльності та в ході судового розгляду фактично проводити перевірку. Такі функції належать виключно відповідачу як суб'єкту владних повноважень та фіскальному органу.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, обов'язку доказування правомірності спірних рішень не виконано та не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем валових витрат, доходу та обчислення єдиного внеску.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 26.04.2016 №121/ та №120/.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2016 №Ф-11/.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.04.2016 №119/.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.