Справа № 335/5039/16-а (2-а/335/150/2016)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2016 рокусправа № 335/5039/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року

у справі №335/5039/16-а

за позовом ОСОБА_1

до поліцейського патрульної поліції роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції рядового Курлікової Діни Ігорівни, Управління патрульної поліції національної поліції України

про скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження у адміністративній справі,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя з позовом до поліцейського патрульної поліції роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції рядового Курлікової Діни Ігорівни, Управління патрульної поліції національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №382029 від 24 квітня 2016 року, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

При цьому слід зазначити, що знання Правил дорожнього руху є обов'язковим для кожного учасника дорожнього руху. Будь-яке відхилення від положень Правил можуть призвести до дорожньо-транспортних подій, наслідком яких може стати нанесення збитків майну або шкоди здоров'ю.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення серія ПС2 №382029 від 24 квітня 2016 року, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки ТОYОТА моделі САМRY (н.з. НОМЕР_1), 24 квітня 2016 року, приблизно о 16 годині 40 хвилин по вул. Запорізька, 1-б, м. Запоріжжя, здійснив зупинку на пішохідному переході, чим порушив вимоги підпункту «г» пункту 15.9 Правил дорожньою руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

За вчинення даного правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 255 грн.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з підпунктом «г» пункту 15.9 Правил дорожньою руху, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

За доводами позивача, він не порушував підпункту «г» пункту 15.9 Правил дорожньою руху, оскільки здійснив паркування у відповідності до дорожньої розмітки, яка була розміщена впритул біля пішохідного переходу.

Між тим, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги дані доводи, оскільки підпунктом «г» пункту 15.9 Правил дорожньою руху чітко визначено, що зупинка забороняється як на пішохідних переходах, так і ближче ніж за 10 м від них з обох боків.

При цьому, порушення ОСОБА_1 підпункту «г» пункту 15.9 Правил дорожньою руху підтверджується постановою по справі про адміністративне правопорушення від 24 квітня 2016 року, серії ПС2 №382029, яка відповідає вимогам статей 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка є належним доказом.

Щодо посилань позивача на неправомірність винесення постанови про адміністративне правопорушення на місці скоєння правопорушення слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається, зокрема, в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Зазначені норми не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

Таким чином, поліцейським патрульної поліції роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції рядовим Курліковою Діною Ігорівною винесена в межах наданих чинним законодавством повноважень.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим