Справа № 607/6498/15-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 р. Справа № 876/2849/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2016 року у адміністративній справі №607/6498/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання нечинним рішення та зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання не чинним рішення щодо прийняття розпорядження про проведення нарахування та виплати пенсії від 21.02.2013року за №203890, відповідно до довідки 2013року, зобов'язання проводити нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.01.2012 року виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження у 1986 році на підставі довідки від 03.09.2007р. №3/982, виданої УМВС України в Тернопільській області.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано нечинним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі щодо прийняття розпорядження про проведення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 від 21.02.2013року за №203890, відповідно до довідки від 05.02.2013року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі провести ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 15.10.2014 року, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження у 1986 році на підставі довідки від 03.09.2007р. №3/982, виданої УМВС України в Тернопільській області. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 1000грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повно у обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та інвалідом ІІ групи, що підтверджено пенсійним посвідченням НОМЕР_2

09.11.2007року позивачу ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи у розмірі відшкодування фактичних збитків внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розмір пенсії позивачу обчислено із врахуванням довідки про заробітну плату, отриману в зоні відчуження, видану управлінням МВС України в Тернопільській області №3/982 від 03.09.2007року.

З 01.01.2012 року відповідач припинив виплату позивачу вказаної пенсії, про що свідчить повідомлення від 18.03.2015 року №76/Б-11 в якому зазначено, що за дорученням Прем'єр-Міністра України органами Держфінінспекції України в грудні 2011 року проводилась ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності у Пенсійному фонді України та його територіальних підрозділах у частині обґрунтованості видачі документів, що слугували підставою для призначення пенсій, допомог та компенсацій. Проведеною перевіркою встановлено, що довідка про заробітну плату позивача не відповідає вимогам чинного законодавства (включені доплати за роботу в надурочний час та доплати за роботу у вихідні і святкові дні), хоча норми Кодексу законів про працю Української РСР на працівників органів внутрішніх справ не поширювалися, в тому числі й щодо режиму робочого часу, додаткової оплати за роботу у вихідні, святкові дні, надурочні і нічні години. Тому з 01.01.2012 року розмір пенсії перераховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 без урахування заробітку.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що дії відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії є неправомірними.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством».

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки №2/24-23, виданої 04.01.2012року Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області, ОСОБА_1, 1964р.н., дійсно з 20.12.1985року по 10.07.2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ на атестованих посадах у порядку, визначеному «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991р. №114 о/с. Під час проходження служби в ОВС на ОСОБА_1 поширювалась і ст. 21 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». А саме: «для осіб рядового начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні проводиться відповідно до законодавства».

Як видно з відповіді №3/48, наданої Управлінням внутрішніх справ України в Тернопільській області 27.01.2012р. начальнику Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, довідки про обчислення заробітної плати за роботу в зоні відчуження колишнім співробітникам УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були видані на підставі архівних документів, що знаходяться в особових справах, та на підставі Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року №9б4-рс відповідно 5-ти ,4-х, 3-х та 2-х - кратних розмірах тарифної ставки та розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року №1031. Тому, їх заробіток був розрахований з врахуванням годинної тарифної ставки відповідно до методичних рекомендацій Пенсійного фонду України та законодавчо-нормативних актів.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за бажанням позивача, відповідно до ст. 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, якою передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством», пенсія може призначатись із заробітку одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990р.р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2016 року у адміністративній справі №607/6498/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 21.06.2016р.