Справа № 826/25088/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/9646/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В. Рибченка А.О.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю представника позивача Петришак М.Я.,

представника відповідача Перепелюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» (далі - позивач, ТОВ «Клімат-Україна ЛТД») звернулось до суду із позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, ДПІ) від 19 червня 2015 року № , № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про його скасування, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем надано всі первинні документи які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентами, а тому оскаржувані податкові повідомлення рішення підлягають скасуванню.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» та ТОВ «Будпромтех Плюс» за період із 01.10.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 29.04.2015 року №245/1-22-08-39137265 (далі - акт перевірки).

У вказаному акті перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог, зокрема: пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 316621,00 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит за перевіряємий період у розмірі 5517716,00 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість (далі - ПДВ), яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду (р.25 декларації з ПДВ) на загальну суму 1655585,00 грн., а саме по періодах: у жовтні 2014 року у сумі 517717,00 грн.; у листопаді 2014 року у сумі 470271,00 грн.; у грудні 2014 року у сумі 667597,00 грн.; завищення підприємством залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р.24 декларації з ПДВ) за грудень 2014 року у сумі 3862131,00 грн.

На підставі акту перевірки, 19.06.2015 року відповідачем прийняті оскаржувані рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 316621,00 грн. за основним платежем та у розмірі 79155,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1655585,00 грн. за основним платежем та у розмірі 413896,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення ПДВ у розмірі 3862131,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями та діями податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд визнати такі дії протиправним та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

У перевірямий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» та ТОВ «Будпромтех Плюс».

Щодо господарських відносин позивача із ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО», суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Між позивачем, як покупцем, та ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО», як постачальником, укладено ряд договорів поставки товару.

На підтвердження виконання умов договорів поставки позивачем надано відповідні копії рахунків-фактур, видаткових та податкових накладних, довіреностей на отримання товару, сертифікатів відповідності товару, платіжних доручень, а також копії відповідних договорів відповідального зберігання та актів приймання-передачі обладнання.

Товар за договорами поставки придбано позивачем з метою використання його у власній господарській діяльності.

Вказані документи оформлені належним чином, що встановлено судами попередніх інстанцій.

Позивач здійснював оплату за отримані товари шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Поставку товарів здійснювало ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» на складські приміщення позивача, що підтверджено договором відповідального зберігання № 0405-2014/1 від 04.05.2014 року, додатковою угодою № 1.1 від 28.07.2014 року, актами прийому-передачі обладнання до зазначеного договору, копії яких наявні в матеріалах справи. Факт поставки товарів відповідачем не спростовано.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій позивач і ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» були включені до Єдиного державного реєстру та перебували на обліку платників податків.

З огляду на положення пп. 14.1.27 п. 14.1. ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг, робіт) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування витрат є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару.

Сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Судами попередніх інстанцій встановлено, з даних платника податків та податкового органу, що відбулись зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі позивача у зв'язку з його господарською діяльністю.

Суд касаційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган, відповідно до принципу офіційності, повинен доводити в суді певні обставини (в даному випадку відсутність персоналу, складських приміщень, тощо) як підстави для нарахування платнику податків податкового зобов'язання та правомірності прийняття свого рішення.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до принципу змагальності кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції дослідив, які саме первинні бухгалтерські документи підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, вказані операції спричинили реальні зміни в майновому стані позивача.

Суд апеляційної інстанції посилався лише на доводи податкового органу зазначені у листі «Податкова інформація щодо взаємовідносин ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО», код за , з контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками за період з 01.06.2014 року - 30.11.2014 року» від 23.12.2014 року № 1255/7/26-50-22-01, зміст якого продубльовано в акті перевірки від 29.04.2015 року №245/1-22-08-39137265, які належними доказами не підтверджено. Зі змісту вказаного листа вбачається, що податковим органом не ставились під сумнів господарські операції ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» з позивачем, оскільки п. 1.13 такого містить висновок щодо неможливості проведення господарських операцій з іншими контрагентами, а не з позивачем.

Судами попередніх інстанції не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість чи валових витрат, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентом.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат по господарським з ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО», оскільки реальність господарських операцій за укладеними договорами, підтверджується належно оформленими первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача. Щодо наявності складських приміщень та доказів транспортування товарів, то судом апеляційної інстанції не враховано, що згідно договору відповідального зберігання № 0405-2014/1 від 04.05.2014 року, додатковою угодою № 1.1 від 28.07.2014 року, такі зберігались у позивача, як поклажоутримувача і транспортування таких не передбачалось. Зазначений договір зберігання і його реальність під сумнів відповідачем не ставилась.

Крім того, суд касаційної інстанції не бере до уваги посилання відповідача та мотиви суду апеляційної інстанції на вищевказаний лист від 23.12.2014 року № 1255/7/26-50-22-01, якими встановлено відсутність ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» за місцезнаходженням і, як наслідок, неможливість реального здійснення господарських операцій, оскільки цей факт не може однозначно свідчити про невиконання вказаним суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб`єктами господарювання договори, була належним чином зареєстрована.

Також, відповідачем не доведено, що укладені між позивачем і ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» договори і первинні документи до них підписані не уповноваженими на те особами.

Доводи відповідача про порушення контрагентом позивача податкового законодавства суд відхиляє, оскільки за порушення податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність саме для тієї особи, яка допустила таке порушення.

При цьому, відповідачем не доведено, що ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» визначались суми податкових зобов'язань у зв'язку із порушенням вимог податкового законодавства по вказаним господарським операціям.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, від 31.10.2014 року у справі № 21-318а14, відповідно до якої законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення в частині визначення сум податкових зобов'язань та штрафних санкцій по господарським операціям з ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» правомірно скасовано судом першої інстанції, а саме:

- № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 301620,54 грн. за основним платежем та у розмірі 75405,13 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» суми грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1639251,00 грн. за основним платежем та у розмірі 409812,92 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № в частині зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» суми від'ємного значення ПДВ у розмірі 3845797,67 грн.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Будпромтех Плюс» та іншої частини оскаржуваних податкових повідомлень рішень, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

ТОВ «Будпромтех Плюс» зареєстровано Вишгородським районним управлінням юстиції за №0004516 від 13.08.2014 року та знаходиться на обліку в ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, між ТОВ «Клімат-Україна ЛТД» в особі директора Замфіра В.В., що діє на підставі Статуту, надалі «Замовник» та ТОВ «Будпромтех Плюс» в особі директора Бордюжа І.О., що діє на підставі Статуту, надалі «Виконавець» було укладено договір №15/09 від 15.09.2014 року, згідно якого Виконавець зобов'язується виконати комплекс робіт з монтажу системи кондиціювання, вентиляції та опалення, а Замовник зобов'язується прийняти роботи та оплатити їх вартість.

На підтвердження виконання умов договору № 15/09 позивачем надано відповідні копії акту виконаних робіт, податкової накладної, платіжного доручення та оборотно-сальдових відомостей.

Вишгородською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області отримано службову записку ОУ ДПІ у Києво-Святошинському районі від 14.11.2014 року №4870/10-13-07-01-14 про наступне: «Підприємство ТОВ «Будпромтех Плюс» відсутнє за податковою адресою, за даною адресою знаходиться підприємство ТОВ «БЦ Карат».

Крім того, судом апеляційної інстанції було допитано директора ТОВ «Будпромтех Плюс» ОСОБА_8 який під час судового засідання вказав, що до проведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Будпромтех Плюс» жодного відношення не має, а саме підприємство зареєстрував на своє ім'я за грошову винагороду.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із пп. «а» п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 201.2 ст. 201 ПК України).

На виконання вказаної норми ПК України Міністерство фінансів України наказом від 01.11.2011 року № 1379 затвердило форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок).

Згідно з п. 1 Порядку податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.

Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у п. 16 Порядку, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

У постановах Верховного Суду України від 05.03.2012 року та від 22.09.2015 року № 21-421а11 та № 810/5645/14, міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених норм матеріального права та встановлених обставин, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, що подані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) по господарським операціям з ТОВ «Будпромтех Плюс» не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ДПІ фактами щодо фіктивної діяльності контрагента позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що у позивача були відсутні підстави відображення наслідків господарських операцій з ТОВ «Будпромтех Плюс», а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення в частині визначення позивачу сум податкових зобов'язань та штрафних санкцій по господарських операціях з ТОВ «Будпромтех Плюс» винесено правомірно. Тобто в цій частині рішення суду апеляційної інстанції необхідно залишити без змін.

За змістом ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 226, 230, 231 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі № 826/25088/15 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 19 червня 2015 року:

№ в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 301620,54 грн. за основним платежем та у розмірі 75405,13 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№ в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» суми грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1639251,00 грн. за основним платежем та у розмірі 409812,92 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№ в частині зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» суми від'ємного значення ПДВ у розмірі 3845797,67 грн.;

присудження на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат-Україна ЛТД» сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 93961,72 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві - скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, в цій частині, залишити в силі.

В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко

Повний текст виготовлено 08.06.2016 року.