Справа № 802/671/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 червня 2016 р. Справа № 802/671/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: Данилюка В.М.

представника відповідача: Зарічного С.П., Кришини Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Домінік 777"

про: стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

ВСТАНОВИВ:

10.05.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів з адміністративним позовом до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Домінік 777" (далі - ТОВ "Домінік 777") про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення статті 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" відповідач у 2015 звітному році не забезпечив виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у зв'язку з чим зобов'язаний сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню, в розмірі встановленому чинним законодавством.

26.05.2016 року за вх. №10848 на адресу суду від ТОВ "Домінік 777" надійшли письмові заперечення проти адміністративного позову (а.с.33-35).

Як на підставу заперечень відповідач зіслався на те, що ним у звітному 2015 році створено робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів, регулярно подавалась інформація у державну службу зайнятості про наявні вільні робочі місця й вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів, що підтверджується звітами про наявність вакансій форми № 3-ПН, а також забезпечено інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством для інвалідів.

Крім того відповідач зазначив, що представники Товариства брали участь в міні-ярмарках вакансій для працевлаштування людей з інвалідністю, в семінарах та тематичних зустрічах що стосувались працевлаштування слабозахищених категорій населення в тому числі осіб з інвалідністю, що підтверджуєтеся листом Лівобережним міжрайонним центром зайнятості м. Вінниці. На думку відповідача, відповідно до норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язок роботодавців створити робочі місця для людей із інвалідністю не супроводжується обов'язком їх працевлаштування, в силу незалежних від підприємства обставин, що виключає останнє. З огляду на наведене, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково вказав, що підтвердженням невиконання нормативу згідно п. 3.3 Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Мінпраці України від 15.05.2007 року №223, є поданий відповідачем Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 року. Крім того, представник позивача зазначив, що оскільки відповідач не забезпечив встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та добровільно не сплатив адміністративно-господарські санкції в сумі 19481,51 грн., то йому було нарахована пеня у розмірі 292,25 грн.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та просили суд у його задоволенні відмовити повністю. Також пояснили, що ТОВ "Домінік 777" вчасно подавало до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та Лівобережного міжрайонного центру зайнятості Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою № 10-ПІ та Інформацію про попит на робочу силу за формою № 3-ПН. Водночас наголосив, що відповідачем вжиті всі необхідні заходи для виконання нормативу робочих місць із працевлаштування інвалідів, проте протягом 2015 року ТОВ "Домінік 777" фактично не працевлаштувало необхідну кількість інвалідів з незалежних від нього причин, а саме: інваліди які прибували для працевлаштування на підприємство із власної ініціативи відмовлялися від запропонованої роботи або ж не відповідали встановленим вимогам.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.02.2016 року ТОВ "Домінік 777" подало до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників становить 146 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 5 осіб. Крім того, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", також самостійно розрахована відповідачем та становить 6 осіб (а. с. 6).

Вважаючи, що відповідачем, всупереч вимогам статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не виконано нормативів для працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Водночас ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, а якщо працює від 8 до 15 осіб - в розмірі половини середньої річної заробітної плати.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Причому, згідно пункту 2.1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (далі - Наказ № 316), інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, згідно діючих положень Наказу № 316 звітність за формою № 3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому обов'язок щомісячно подавати вказаний звіт Наказом № 316 на роботодавця не покладено, оскільки звітність подається лише не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Судом встановлено, що ТОВ "Домінік 777" перебуває на обліку у Фонді як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю. При цьому у відповідача в 2015 році середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 146 осіб, серед яких за даними звіту відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 5 особам.

Проте, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить 6 осіб.

Разом з тим, із листа Лівобережного міжрайонного центру зайнятості вих. №04-24/945 від 20.04.2016 року слідує, що ТОВ "Домінік 777" подавало звіти для працевлаштування інвалідів за формою №3-ПН з січня по грудень 2015 року (а.с.11-24).

Також із змісту листа видно, що направлення на працевлаштування інвалідів з числа безробітних на дане підприємство видавалось: 03.02.2015 року - ОСОБА_5, 26.02.2015 року - ОСОБА_6, 25.03.2015 року - ОСОБА_7, 27.03.2015 року - ОСОБА_8, 06.04.2015 року - ОСОБА_9, 06.05.2015 року - ОСОБА_10, 06.05.2015 року - ОСОБА_11, 08.05.2015 року - ОСОБА_12, 19.06.2015 року - ОСОБА_13, 22.06.2015 року - ОСОБА_14, 24.06.2015 року - ОСОБА_15, 02.12.2015 року - ОСОБА_16 (а.с. 9 зворот, 10).

Надаючи оцінку підставам неправцевлаштування інвалідів у ТОВ "Домінік 777" суд бере до уваги наступне.

Як видно із додатку 1 до листа Лівобережного міжрайонного центру зайнятості вих. №04-24/945 від 20.04.2016 року 7 осіб, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_16 від запропонованих вакансій відмовлялись.

Крім того, як встановлено із заяви від 04.02.2015 року, ОСОБА_5 також відмовився від запропонованої вакансії в силу не відповідності посади його професії, функціональних обов'язкам рекомендаціям МСЕК та в силу відсутності навичок для виконання запропонованої роботи (а.с. 41).

Відповідно до Інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою звітності № 3-ПН, що подана ТОВ "Домінік 777" 15.01.2015 року, товариство відкрило вакансію "програміст програмний". Водночас, ОСОБА_7 за кваліфікацією є програмістом програми "1С Бухгалтерія". Відтак, судом встановлено, що кваліфікація ОСОБА_7 не відповідає посаді, яка була вакантна на підприємстві відповідача та пошук кандидата на яку здійснювало підприємство.

Перевіряючи підстави непрацевлаштування ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у ТОВ "Домінік 777", суд зазначає таке.

Вказані громадяни претендували на зайняття посади представника торгівельного. Так, із посадової інструкції представника торгівельного ТОВ "Домінік 777", судом встановлено, що крім іншої роботи, що пов'язана із постійним рухом (відвідування торгових точок, зустрічі з клієнтами), п. 2.12 передбачено, що на вимогу клієнта та у відсутності експедитора, представник торгівельний зобов'язаний забирати в торговій точці товар масою до 10 кг і розмірами до 30/20/50 см, тобто здійснювати роботу із фізичними навантаженнями.

Разом з тим, згідно індивідуальних програм реабілітації інвалідів ОСОБА_14, ОСОБА_15, вказаним громадянам протипоказана робота із фізичними навантаженнями та динамічним рухом (тривала ходьба).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, дитина-інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Отже, суд дійшов висновку про не відповідність ОСОБА_14, ОСОБА_15 вимогам для зайняття посади представник торгівельний, в контексті ст. 23 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення" та обмежень індивідуальних програм реабілітації інвалідів. Тому, непрацевлаштування вказаних осіб не можна ставити у вину відповідача, оскільки таке мало місце із об'єктивних та незалежних від волі роботодавця причин.

Надаючи оцінку підставам непрацевлаштування ОСОБА_12 на підприємстві відповідача, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1, 6, 8 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення" підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний. Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

Підбір підходящої роботи для інвалідів (у тому числі шляхом розумного пристосування існуючого або створення нового робочого місця) здійснюється відповідно до їх професійних навичок, знань, індивідуальної програми реабілітації та з урахуванням побажань щодо умов праці.

Підходящою для безробітного не може вважатися робота, якщо умови праці на запропонованому місці роботи не відповідають стану здоров'я громадянина, підтвердженому медичною довідкою.

В індивідуальній програмі реабілітації інваліда ОСОБА_12 зазначено наступний клініко - функціональний діагноз: слабо зростаючий перелом правої плечової кістки та зазначено, що функція правої руки порушена.

Однак, у посадовій інструкції представника торговельного передбачено крім інших, обов'язок за відсутності експедитора, забирати товар до 10 кг і розмірами до 30/20/50 см в торговій точці на вимогу клієнта.

Крім того, в індивідуальній програмі реабілітації інваліда ОСОБА_12 також вказано протипоказання щодо роботи, а саме: протипоказано заданий темп і ритм роботи.

Із наданих відповідачем пояснень та письмових доказів судом встановлено, що торговий представник є посередником між компанією-постачальником і торговими точками, або між підприємствами гуртової торгівлі і роздрібною мережею. Вказана посада передбачає щоденний рух, середній та інколи високий темп роботи, адже ці фактори впливають на якість роботи, швидкість виконання покладених обов'язків. В медичному аспекті, ритм роботи - це закономірне чергування в часі окремих рухів і пауз між ними, кількість трудових рухів за одиницю часу.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що робота торгового представника полягає в просуванні продукції компанії на відведеній йому території, розвитку існуючої клієнтської бази і пошуку нових клієнтів, прийомі і обробці замовлень, вистежуванні термінів і сум оплати. Наведені фактори визначають високий темп і ритм роботи, тому суд дійшов висновку, що вимоги посади представника торгівельного суперечать індивідуальній програмі реабілітації інваліда ОСОБА_12

Відтак, робота ОСОБА_12 на посаді представника торгівельного ТОВ "Домінік 777" не є підходящою в розумінні ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення" та протипоказаною відповідно до вимог індивідуальної програми реабілітації вказаної особи.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем виконані вимоги постанови Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 року "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо подання у встановленому порядку інформації про зайнятість і працевлаштування інвалідів до центру зайнятості.

Крім того, як видно із змісту посадової інструкції представника торговельного ТОВ "Домінік 777" вона адаптована для людей, що мають додаткові гарантії, в тому числі для людей з інвалідністю.

За вказаних обставин, суд вважає, що відповідачем повністю виконано вимоги чинного законодавства, при цьому ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення правопорушень. Зокрема, протягом 2015 року, починаючи з січня місяця, відповідач відкрив вакансії для працевлаштування інвалідів, про що повідомив Лівобережний міжрайонний центр зайнятості шляхом подання звіту форми № 3-ПН, та підтверджував ці вакансії до кінця року, на які інваліди працевлаштовані не були з причин, які не залежали від відповідача.

Позивач, дійшовши висновку про необхідність стягнення з відповідача санкцій, помилково не врахував, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини 1 статті 218 ГК України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, в контексті даної спірної ситуації не встановлено вини відповідача у не працевлаштуванні інвалідів, що є обов`язковою складовою господарського правопорушення, адже ТОВ "Домінік 777" здійснено всіх залежних від нього заходів по недопущенню правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій у розмірі 19481,51 грн. та пені в розмірі 292,25 грн. є безпідставним.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи та наведених положень чинного законодавства України суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

При вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зважаючи на відмову у задоволенні позову суб'єкту владних повноважень, керуючись ч. 4 ст. 94 КАС України, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення в користь позивача сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович