Справа № 819/132/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 р. Справа № 876/2076/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І.О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду в справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2016 року Тернопільським окружним адміністративним суду зареєстровано адміністративний позов ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області» в частині передачі у власність релігійній громаді УАПЦ м. Бучач Тернопільської області церкви св. Михаїла.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що спірне розпорядження № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області» є недійсним у зв'язку із відсутністю об'єктивних та достовірних відомостей про існування Бучацької парафії УАПЦ як релігійної громади станом на вказану дату.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження залишено без розгляду.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з адміністративним позовом без поважних причин, оскільки вона не була позбавлена можливості своєчасно оскаржити в судовому порядку розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою та такою, що постановлена при неповному з'ясуванні обставин справи.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить її задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлено, що розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області» передано у власність релігійної громади УАПЦ м. Бучач церкву Святого Михаїла. Зі змісту розпорядження вбачається, що воно прийняте після розгляду поданих документів віруючих та пропозицій місцевих органів влади, керуючись статтею 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», та враховуючи, що у наведених населених пунктах інших претендентів на культові споруди немає (а. с. 48).

З витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 24 лютого 2016 року в Єдиному державного реєстрі містяться відомості про діючу юридичну особу зареєстровану 25 серпня 1991 року Бучацьку парафію храму Святого Архистратига Михаїла УАПЦ, засновником якої є релігійна громада Української Автокефальної Православної Церкви (а. с. 42-44, 83-86).

В жовтні, грудні 2012 року Бучацькою міською радою неодноразово приймались рішення по розгляду питань з приводу ситуації між релігійними громадами міста Бучач, зокрема, парафіянами релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» УПЦ КП і Бучацької парафії храму Святого Архистратига Михаїла УАПЦ (а. с. 51-54). Зі змісту таких рішень вбачаться, що одним зі спірних питань було оформлення права власності на нерухоме майно церкву Святого Архистратига Михаїла. Бучацькою міською радою представникам загальних зборів релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» УПЦ КП (до якої належить і позивач) направлялися відповідні рішення прийняті міською радою (які містили посилання на оскаржуване розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року), про що свідчить супровідний лист від 10 грудня 2012 року № 76. Одночасно з таким листом до відома релігійної громади було надіслано копію оскаржуваного розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області» (а. с. 55).

Також судом встановлено, що в грудні 2013 року релігійна громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП в особі представника ОСОБА_3, зверталась до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області». До позовної заяви було додано копію повного тексту оскаржуваного розпорядження та протоколу зборів релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП, в яких приймала участь і позивач ОСОБА_1 (а. с .48-49, 56-70). За позовною заявою було відкрито провадження в адміністративній справі № 2а-819/103/13 відповідно до ухвали судді від 16 січня 2013 року (а. с. 45-47).

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року, яка набрала законної сили, було залишено без розгляду позовну заяву релігійної громади «Парафія Святого Архистратига Михаїла» Тернопільсько-Бучацької УПЦ КП до Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року «Про передачу у власність культових споруд і майна, яке в них знаходиться, релігійним громадам населених пунктів області» (а. с. 85-86).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах. А крім того, необхідно враховувати, що з плином часу певні обставини доказати чи спростувати стає все важче через те, що певні докази втрачаються.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач доказів неможливості звернутися до суду (поважності причин пропуску строку), починаючи з грудня 2012 року, не надала та не навела обставин, які вказують на поважність причин пропуску звернення до суду з адміністративним позовом більш як через три роки, після того як дізналася про наявність такого розпорядження, таким чином, ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з адміністративним позовом без поважних причин, оскільки вона не була позбавлена можливості своєчасно оскаржити в судовому порядку розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації № 167 від 18 квітня 1997 року.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 99, 100, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 819/132/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С.П. Нос

Судді: І.О. Яворський

Р.В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 21 червня 2016 року.