Справа № 813/246/16
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року справа № 813/246/16

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року, яким ФОП ОСОБА_4 визначено суму грошового зобовязання в розмірі 183247,05 грн. (за основним платежем 146597,64 грн. та за штрафними санкціями 36649,41 грн.);

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року, яким ФОП ОСОБА_4 визначено штрафні санкції за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи в розмірі 170,00 грн.

Посилається на те, що оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта документальної позапланової невиїзної перевірки ДПІ у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 25.12.2015 року №1896/13-03-17-02/НОМЕР_1 (надалі Акт перевірки), яким встановлено, що позивачем не подано податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та не задекларовано дохід як додаткове благо від анулювання боргу в розмірі 879534,68 грн., у результаті чого занижено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік в розмірі 146597,64 грн. Як вбачається зі змісту вищенаведеного Акта перевірки, підставою для винесення оскаржуваних податкових-повідомлень рішень являється лист ПАТ «АКБ «Львів» вих. №158/19 від 12.03.2014 року, в якому йдеться про прощення ОСОБА_4 протягом 2014 року боргу в сумі 879534,68 грн. Однак, обґрунтовуючи позовні вимоги, звертає увагу, що відповідачем в процесі проведення перевірки не зясовано правовий статус суми прощеної заборгованості за кредитом, зокрема, не вказано чи сума прощення включає в себе тіло кредиту, відсотки та/або пеню. Крім того, контролюючим органом не надано доказів повідомлення банком боржника (позивача) про суму анульованого (прощеного) боргу. До всього, додав, що позивачем було повернуто банку більшу суму коштів, ніж була отримана в якості кредиту, що апріорі не може призвести до збільшення загального майнового стану і забезпечення приросту його активів у тій чи іншій формі. Відтак, на думку позивача, анульована (прощена) банком сума боргу в розмірі 879534,68 грн., нарахована ПАТ «АКБ «Львів» за кредитними договорам №2008/11/010.8 від 05.02.2008 року, не є доходом, отриманим як додаткове благо. У зв'язку із чим, вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з обґрунтувань, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, а тому просить позов задовольнити.

Відповідачем подано письмове заперечення проти позову, в якому просить в позові відмовити, посилається на те, що актом перевірки №1896/13-03-17-02/НОМЕР_1 від 25.12.2015 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_4 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року встановлено, що позивач не подав декларацію про майновий стан та доходи громадян за 2014 рік та не відобразив дохід, отриманий ним як додаткове благо, від анулювання боргу в розмірі 879534,68 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік у сумі 146597,64 грн. Зазначає, що згідно з відомостями ЦБД ДРФО та листа ПАТ «АКБ «Львів» №675/1-13 від 20.08.2015 року за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року фізична особа-платник податку ОСОБА_4 фактично отримував дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості кредитором, з якого не сплачено податок, чим порушено пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164., п. 179.1 ст. 179 Податкового Кодексу України. Під час проведення перевірки використано лист від ПАТ «АКБ «Львів» №675/1-13 від 20.08.2015 року, в якому йдеться про прощення ОСОБА_4 протягом 2014 року боргу в сумі 879534,68 грн., та повідомлення №158/19/1 від 12.03.2014 року про погашення боргу ПАТ «АКБ «Львів». З огляду на те, що сума боргу, прощена кредитором, вважається доходом, отриманим платником податку як додаткове благо, відтак сума анульованого боргу позивача у розмірі 879534,68 грн. підлягає оподаткуванню. У звязку з цим, вважає, що позивачем безпідставно не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік та не задекларовано дохід, отриманий ним як додаткове благо, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік у сумі 146597,64 грн.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов, та просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 (позичальник) та ЗАТ «АКБ «Львів» укладено кредитний договір №2008/11/010.8 від 05.02.2008 року. Окрім цього, сторонами затверджено графік погашення суми основного боргу (кредиту), який міститься у додатку №1 до вказаного договору Предметом договору є кредит в сумі 300000,00 дол. США (п. 1.1. договору). Термін погашення кредиту 01.02.2018 року (п. 1.8. договору).

Внаслідок прострочення позивачем сплати чергових платежів по кредиту, ПАТ «АКБ «Львів» звернулось до Камянка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №2008/11/010.8 від 05.02.2008 року. Ухвалою цього суду від 15.11.2011 року у справі №131/2068/12 визнано мирову угоду, укладену між ПАТ «АКБ «Львів» та ОСОБА_4, згідно якої останній зобовязався погасити частину заборгованості за кредитним договором №2008/11/010.8 від 05.02.2008 року на загальну суму 1633421,54 грн. в терміни, визначені мировою угодою, а банк, в свою чергу, зобовязався не предявляти до стягнення з позичальника заборгованість, що залишилась непогашеною і складала 879534,68 грн.

20.08.2015 року на адресу відповідача надійшов лист ПАТ «АКБ «Львів» з інформацією щодо громадян, які у 2014 році отримали дохід у вигляді додаткового блага шляхом анулювання (прощення) боргу кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Так, згідно повідомлення ПАТ «АКБ «Львів» №158/19/1 від 12.03.2014 року, ОСОБА_4 було анульовано (прощено) заборгованість за кредитним договором №2008/11/010.8 від 05.02.2008 року, за якою не минув строк позовної давності, в сумі 879534,68 грн. Також вказано, що позивач вважається повідомленим про прощення (анулювання) вищезазначених зобовязань та про те, що вказана сума анульованих боргових зобовязань буде включена банком до податкового розрахунку доходу, нарахованого на користь ОСОБА_4 як боржника, за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобовязання було прощено (анульовано). Крім того, повідомлено, що відповідно до підп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України на нього покладається обовязок сплати податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляді суми прощених боргових зобовязань та відображення суми отриманого доходу у річній податковій декларації. З вказаним листом позивач ознайомився 25.03.2014 року, про що свідчить його підпис.

03.09.2015 року листом відповідача №12063/10/13-03-17-01/976/2 повідомлено позивача про неподання у встановлені законом строки декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік і, як наслідок, у разі неподання такої про можливість контролюючого органу відповідно до пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України проведення позапланової документальної перевірки. Вказаний лист був отриманий позивачем 16.09.2015 року, що підтверджується витягом з реєстру поштових відправлень.

25.12.2015 року ДПІ у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_4 за 2014 рік.

За результатами перевірки складено акт №1896/13-03-17-02/НОМЕР_1 від 25.12.2015 року, яким встановлено порушення:

- абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164., п. 167.1 ст. 167, п. 179.7 ст. 179 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік та не сплачено до бюджету в розмірі 146597,64 грн.;

- пп. 179.1 ст. 179, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового Кодексу України, а саме неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

На підставі Акта перевірки ДПІ у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 13.01.2016 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на загальну суму 183247,05 грн., у тому числі: за основним платежем 146597,64 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 36649,41 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на загальну суму 170,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 67 Конституції України встановлено обовязок кожного сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Додаткові блага, згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу, - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 вищенаведеного Кодексу платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п. 164.1 ст. 164 цього ж Кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України).

В силу вимог абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 167 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, наведеною нормою Закону прямо передбачено обов'язок платника відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. А тому суд не приймає до уваги покликання позивача на фактичне неотримання ним будь-яких благ, так як анулювання основної суми боргу призвело до збереження активів (у тому числі коштів позивача), у зв'язку з чим обов'язок погашення решти суми боргу є скасованим. Зазначене правило цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Окрім того, судом критично оцінюються доводи позивача про фактичне повернення банку більшої суми коштів, ніж ним було отримано в якості кредиту, оскільки обовязок зі сплати податку на доходи фізичних осіб не ставиться законодавцем у залежність від суми виданого та поверненого кредиту. В той же час, повернення позичальником основної суми боргу (наданих банком кредитних коштів), так і сплати процентів за кредитним договором з банком, обумовлені умовами самого договору №2008/11/010.8 від 05.02.2008 року.

Матеріалами справи підтверджується, що кредитором ПАТ «АКБ «Львів» дотримано умови щодо повідомлення боржника про прощення (анулювання) боргу, визначені абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. А відтак, позивач зобовязаний був відобразити суму отриманого додаткового блага в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та самостійно сплатити податок на доходи з фізичних осіб.

За таких обставин, суд вважає доведеним порушення позивачем абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та зазначає про обґрунтованість висновків контролюючого органу. Однак, суд не погоджується із розміром нарахованого відповідачем позивачу грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, з огляду на таке.

Згідно довідки ПАТ «АКБ «Львів» від 27.01.2016 року щодо сум погашення основної суми боргу та процентів по кредитному договору №2008/11/010.8 від 05.02.2008 року, сума прощення становить 879534,68 грн. і складається із: 825281,85 грн. заборгованості по сплаті кредиту; 52432,83 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 1820,00 грн. витрат за подання ПАТ «АКБ «Львів» позову до ОСОБА_4 (у 2011 році).

Як видно з Акта перевірки та долученого на вимогу суду розрахунку податкового зобовязання ОСОБА_4, відповідачем, як за базу оподаткування, взято анульовану банком заборгованість у розмірі 879534,68 грн. і саме на вказану суму позивачу нарахований податок на доходи фізичних осіб. Проте, суд вважає, що у даному випадку доходом позивача є основна сума боргу (тіло кредиту) у розмірі 825281,85 грн. В той же час, пеня за порушення строків повернення заборгованості у сумі 52432,83 грн. та витрати у розмірі 1820,00 грн. за подання ПАТ «АКБ «Львів» позову до ОСОБА_4 не можуть вважатись доходом у розумінні абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Вказані висновки суду підтверджуються наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 21.01.2014 року №49 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), у графі 3 «Сума виплаченого доходу» відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. Тобто, отриманий дохід повинен бути реальним і таким, що можливо використати при реалізації прав, свобод та обовязків.

Прощена позивачу пеня та витрати за подання ПАТ «АКБ «Львів» позову не є його доходом, відповідно і додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то неустойка (в т.ч. пеня) ним не отримується. Стягнення пені, нарахованої боржнику за неналежне виконання ним зобов'язань за кредитним договором, є правом банку, який може і не стягувати такої. Прощена кредитором сума пені не змінює свого призначення, як способу забезпечення виконання зобов'язання, і не може вважатись додатковим благом для боржника, поза як не впливає на його майновий стан.

Оскільки пеня нараховується банком за прострочення виконання зобов'язань з повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, її списання (прощення) ПАТ «АКБ «Львів» за його самостійним рішенням не є доходом платника податків, одержаним як додаткове благо, у розумінні пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, і, як наслідок, не є об'єктом оподаткування згідно з абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, наводить лише обставини, які стосуються неправомірності включення податковим органом до складу обєкта та бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб суми прощеної позивачу пені та судових витрат (за подання ПАТ «АКБ «Львів» позову до ОСОБА_4М.). Щодо правомірності віднесення контролюючим органом основної суми заборгованості по сплаті кредиту, списаної банком, то позивачем у цій частині не наведено жодних обґрунтованих доводів. Більше того, у письмових поясненнях від 22.03.2016 року (а.с. 48) позивач стверджує, що виключно сума основного боргу, прощеного кредитором, є обєктом оподаткування.

Аналізуючи наведене в сукупності, суд вважає, що у 2014 році позивач отримав дохід у вигляді прощеної суми заборгованості по кредиту в розмірі 825281,85 грн., відтак податкове зобов'язання повинне розраховуватись саме з цієї суми.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового Кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин (у 2014 році), розмір мінімальної заробітної плати становив 1218,00 грн.

Таким чином, сума податку на доходи фізичних осіб, яку повинен сплати позивач з огляду на розмір отриманого ним доходу, становить 137374,69 грн. (12180,00 грн.*15%=1827,00 грн., 825281,85 грн./12=68773,48 грн., 68773,48 грн.-12180,00 грн.=56593,48 грн., 56593,48 грн.*17%=9620,89 грн., 9620,89 грн.+1827,00 грн.=11447,89 грн., 11447,89 грн.*12=137374,69 грн.).

Відтак, відповідачем неправомірно здійснено донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб на суму прощеного боргу в частині включення до бази та обєкта оподаткування пені за несвоєчасне повернення кредиту (52432,83 грн.) та витрат за подання ПАТ «АКБ «Львів» позову до ОСОБА_4 (1820,00 грн.), не врахувавши при цьому, що оподатковуваним доходом позивача в даному випадку є лише основна сума заборгованості по кредиту (тіло кредиту).

Що стосується штрафних (фінансовий) санкцій, то такі обраховані також невірно, оскільки згідно з приписами п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України штраф накладається, виходячи з розміру самостійно визначеної контролюючим органом суми податкового зобов'язання (основного платежу), що становить 25 відсотків від такої суми.

Отже, штраф у даному випадку становить 34343,67 грн. (137374,69 грн.*25%).

Суд враховує, що якщо встановлено невідповідність частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення. Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеній у постанові від 05.12.2006 року (справа №21-527во06).

З огляду на те, що в даному випадку частину оспорюваного рішення, яку суд вважає неправомірним, може бути ідентифіковано та без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 11528,69 грн. (в т.ч. за основним платежем 9222,95 грн. та за штрафними санкціями 2305,74 грн.), оскільки у цій частині прийнято необґрунтовано та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року, суд враховує наступне.

Відповідно до пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

За приписами п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось позивачем у судовому засіданні, податкова декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік до податкового органу ним не подавалась.

Таким чином, визначений відповідачем позивачу оскаржуваним рішенням штраф у розмірі 170,00 грн. є правомірним та таким, що відповідає вимогам ст. 120 Податкового кодексу України. Відтак, підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року у суду немає.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Беручи до уваги наведене в сукупності, суд прийшов до переконання, що у позивача виник обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходів у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, в частині суми прощеного (анульованого) боргу за тілом кредиту. Разом з тим, позивач податок на доходи фізичних осіб до бюджету не перерахував, податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік не подав. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 11528,69 грн. (в т.ч.: за основним платежем - 9222,95 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2305,74 грн.). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № від 13.01.2016 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 11528 (одинадцять тисяч п'ятсот двадцять вісім) гривень 69 копійок (в т.ч.: за основним платежем - в розмірі 9222,95 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - в розмірі 2305,74 грн.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 115 (сто п'ятнадцять) гривень 28 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту постанови складено в одному примірнику 17.06.2016 року.