Справа № 803/839/16
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року Справа № 803/839/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області, відповідач) про визнання відмови у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ протиправною та зобов'язання надати такий статус.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 27 липня 1972 року по 01 липня 1977 року він навчався у Львівському лісотехнічному інституті на денному відділені. З 01 жовтня 1991 року по 24 лютого 2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Вважає, що відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» набув право на присвоєння звання «Ветеран органів внутрішніх справ України», так як його вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 20 років 04 місяці 22 дні, (у тому числі час навчання 04 роки 11 місяці 04 днів), у загальному обчислені 35 років 08 місяців 11 днів. Проте, на звернення позивача до ГУ НП у Волинській області про встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ, йому відмовлено, із посиланням на те, що вказана в наказі календарна вислуга на день звільнення (20 років 04 місяці 22 дні) була обчислена неправильно, а тому відсутні підстави для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ.

У письмових запереченнях проти позову від 16 червня 2016 року за №1394/26/01-2016 (а.с.41-42) представник відповідача позов не визнала посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивач не набув права для встановлення йому статусу ветерана військової служби оскільки не має 25 років вислуги в календарному обчисленні або 30 років у пільговому.

Позивач 09 червня 2016 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.38).

Представник відповідач 16 червня 2016 року подав суду клопотання № 1395/26/01-2016 про розгляд справи за відсутності його представника. Проти заявленого позову заперечує просить суд відмовити в його задоволені (а.с.53).

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вимог частини першої статті 41, частини четвертої статті 122 КАС України та у зв'язку із надходженням до судового засідання клопотань про розгляд справи за відсутності представників сторін (а.с.38,53), судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу УВС у Волинській області № 72 о/с від 08 жовтня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на службу до органів внутрішніх справ України (а.с.50-зворот).

Згідно наказу ГУ МВС України у Волинській області № 21 о/с від 24 лютого 2005 року, позивчача згідно з положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у відставку за ст. 65 п. «а» (за віком) звільнено з ОВС з вислугою років: у календарному обчисленні 20 років 04 місяці 22 дні та у пільговому обчисленні 35 років 08 місяців 11 днів (а.с.4,52).

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_1 06 листопада 2015 року звернувся до відповідача з письмовою заявою про надання статусу «Ветерана органів внутрішніх справ», у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та видачі відповідного посвідчення (а.с.5).

Відповідно до листа ГУ Національної поліції у Волинській області від 03 грудня 2015 року № 7/70 зазначено, що вказана в наказі № 21 о/с від 24 лютого 2005 року календарна вислуга на день звільнення (20 років 04 місяці 22 дні) була обчислена неправильно, а тому для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ правових підстав немає (а.с.6).

Спірні правовідносини виникли стосовно надання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ, а відтак врегульовані Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року за № 393, Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» від 30.08.1999 року № 1601.

Як вбачається з листа відповіді Національного лісотехнічного університету України від 07 червня 2016 року за №34-380 згідно матеріалів архівної справи ОСОБА_1 останній наказом ректора №379-с від 27 липня 1972 року був зарахований до складу студентів першого курсу денної форми навчання лісо інженерного факультету Львівського лісотехнічного інституту та наказом ректора № 308/4 від 23 червня 1977 року був позивач був відрахований зі складу студентів інституту по закінченню повного курсу навчання, отримавши диплом МБ № 640574 з кваліфікацією «інженера-технолога» (а.с.20,22,29-30).

Також, у даному листі Національного лісотехнічного університету України зазначено, що ОСОБА_1 у період з 1973 по 1976 роки проходив навчання на військовій кафедрі Львівського лісотехнічного інституту з предмету «військова підготовка», по якому 08 вересня 1976 року склав державний іспит з оцінкою «добре».

Із копії військового квитка ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 вбачається, що наказом №66 від 28 жовтня 1982 року присвоєно військове звання «старший лейтенант-інженер» та наказом №20 від 22 травня 1991 року позивачу присвоєно військове звання «капітан» (а.с.31-33).

08 жовтня 1991 року наказом УВС №72 о/с позивач був прийнятий в органи внутрішніх справ на посаду інспектора інспекції в справах неповнолітніх відділення профілактики Ківерцівського райвідділу внутрішніх справ(а.с.50-51). Згідно з послужного списку позивача першим записом про військове звання є «капітан міліції» (а.с.а.с.44-49).

Вирішуючи щодо спірного питання про наявність за вказаних умов підстав для присвоєння ОСОБА_1 статусу «Ветеран внутрішніх справ України» суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 року зі змінами та доповненнями, ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2003 року № 4-рп/2003 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) визначено, що в аспекті порушених у конституційному поданні питань положення статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» слід розуміти так, що громадяни України визнаються ветеранами органів внутрішніх справ за наявності умов, передбачених зазначеною статтею, незалежно від часу їх звільнення в запас або у відставку з органів внутрішніх справ.

Таким чином, законодавство чітко визначає, що для визнання ветераном органів внутрішніх справ особи, така особа має бути громадянином України та бездоганно прослужити на військовій службі, в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному обчисленні або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнена в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Суд зазначає, що Закон України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», застосовуючи поняття «календарна» та «пільгова» вислуга років, не визначає їх зміст та порядок обчислення.

За таких умов вказані поняття мають застосовуватися у значенні, що визначені іншими законами України, що регулюють спільну сферу правовідносин - соціальний захист громадян, що звільнені, зокрема, з органів внутрішніх справ.

Суд не погоджується з позицією відповідача, про те, що позивач на момент звільнення з органів внутрішніх справ, не мав 25 років вислуги в календарному обчисленні, або 30 років у пільговому обчислені, тому не набув права для встановлення статусу ветерана військової служби, оскільки дані твердження спростовуються вищевикладеним.

Питання обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 за № 393.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» поняття «календарна» та «пільгова» вислуги років, не визначає суть та порядок їх обчислення, з чого слідує, що ці поняття вживаються у розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки ці Закони регулюють спільну сферу правовідносин - соціальний захист громадян, звільнених, зокрема, з органів внутрішніх справ.

Згідно із частиною 2 статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 передбачено аналогічне правове регулювання як і в статті 17 Закону № 2262-XII.

У наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник «також» у сполученні з «а» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги можу бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного суду України від 10 березня 2015 року (реєстраційний номер рішення в єдиному реєстрі судових рішень № 43310876).

Також, згідно частинами 1-2 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранам органів внутрішніх справ вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» № 742 від 01.06.2002 поширено дію «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ».

Відповідно до пункту 3 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».

Тому, в контексті підстав звернення позивача з метою оформлення статусу «Ветеран органів внутрішніх справ», достатньою підставою для надання такого статусу є наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку (висновок узгоджується із практикою Вищого адміністративного суду України зокрема у справі № К/800/56389/14 ухвала від 26.03.2015 року).

При цьому як зазначалося, згідно наданого позивачем витяг із наказу ГУ МВС України в Волинській області від 24 лютого 2005 року № 21 о/с, вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні становить 20 років 04 місяці 22 дні, а у пільговому обчисленні становить 35 років 08 місяців 11 днів. Зазначений наказ є чинним.

Крім того, у матеріалах адміністративної справи наявна довідка МСЕК серія 10ААА № 245017 від 16 вересня 2015 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, із зазначенням причини інвалідності «захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС» (а.с.11-зворот), що є також однією з підставою для надання позивачу такого статусу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, відповідно до вказаного Порядку № 1601 відповідач зобов'язаний надати позивачу статус «Ветеран органів внутрішніх справ» на підставі наказу ГУ МВС України в Харківській області від 24 лютого 2005 року № 21 о/с, в якому чітко визначено строк служби позивача, який в силу пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» є достатнім для набуття оспорюваного статусу.

Визначаючись щодо способів захисту порушених прав ОСОБА_1, суд зазначає, що позивач у позовній заяві просив визнати неправомірною відмову ГУ НП України у Волинській області в задоволенні заяви про визнання ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ України.

Проте, доведений до відома позивача лист про відмову у задоволенні заяви про визнання позивача ветераном органів внутрішніх справ № 7/70 від 03 грудня 2015 року за своєю правовою природою не є рішенням суб'єкта владних повноважень.

В обґрунтування висновку необхідно зазначити, що Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» не передбачає прийняття рішень за наслідками розгляду заяв про надання, в тому числі, статусу Ветеран органів внутрішніх справ України. Так, із змісту статті 10 зазначеного Закону та норм Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1601 (дію якого поширено на порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ») випливає, що факт визнання особи ветераном органів внутрішніх справ полягає у видачі посвідчення яке підтверджує набутий статус, а не прийнятті рішень.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмови відповідача від 03 грудня 2015 року № 7/70 у наданні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ та зобов'язання відповідача визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

При цьому необхідно зазначити, що підставою для зобов'язання відповідача визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону стало те, що судом на основі досліджених письмових доказів виключено існування будь яких інших перешкод у наданні позивачу оспорюваного статусу, а позивач у свою чергу, відповідає усім передбаченим пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону вимогам.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені положення чинного законодавства України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись статями 3,11,17,71,41,122,158,160,162,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати відмову Головного управління Національної поліції України у Волинській області у наданні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ протиправною.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції України у Волинській області визнати ОСОБА_1 «Ветераном органів внутрішніх справ» на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та надати йому статус «Ветеран органів внутрішніх справ».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В.Мачульський