Справа № 804/10760/15
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2016 рокусправа № 804/10760/15

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року у справі № 804/10760/15 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, третя особа Державна казначейська служба України, про скасування постанов, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернулись до суду з позовом до Департаменту ДВС України Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), третя особа: Державна казначейська служба України, в якому просили скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 27.08.2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП №35802679, ВП №35801673 по виконанню рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі №2а/0470/6417/11; визнати протиправними дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у порушення строків розгляду скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 25.05.2015 року, скарги ОСОБА_2 від 03.07.2015 року, направлення відповідей на скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 25.05.2015 року, скаргу ОСОБА_2 від 03.07.2015 року лише 10 серпня 2015 року, наданні недостовірної інформації у листі від 22.07.2015 року №Д-14038/20.2 щодо направлення на адресу ОСОБА_2 відповіді на скаргу від 25.05.2015 року листом від 15.06.2015 року №16443-0-33-15/20.2; визнати протиправним розгляд скарги ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 25.05.2015 року на постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 27.08.2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП №35802679, ВП №35801673 заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадовим В.Т. в порядку розгляду звернення громадянина і невинесення по ній мотивованої постанови відповідно до вимог ч.8 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати протиправними дії керівника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у направленні для розгляду скарги ОСОБА_2 від 03.07.2015 року до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби - органу чия бездіяльність оскаржувалась та неповідомленні, про це ОСОБА_2

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 року позовні вимоги задоволено.

Департамент ДВС України Міністерства юстиції України, не погодившись з постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказував на те, що державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця були підстави на закінчення виконавчих проваджень після здійснення ним всіх заходів по виконанню рішення суду, отриманню від боржника підтверджень виконання рішення суду, Міністерство оборони України розглянуло звернення стягувачів від 12.07.2010 року, рішення фактично виконано. Постановами від 27.08.2014 року виконавчі провадження ВП № 35802679 та № 35801673 завершені з підстав фактичного виконання рішення суду боржником, про що було належним чином повідомлено стягувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Апелянт вказував, що скарга на дії державного виконавця разом з вимогою скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень надійшла до Відділу примусового виконання рішень ДВС України 03.06.2015 року, що підтверджується карткою реєстрації та вхідним штампом. Апелянт вказував, що позивачами не надано жодних доказів, що скарга направлена саме 25.05.2015 року, копія чеку від 25.05.2015 року не підтверджує, що саме направлялось позивачами на адресу Відділу примусового виконання рішень ДВС України. Відповідь на скаргу була виготовлена 15.06.2015 року, яку було направлено 16.06.2015 року на адресу позивачів. Зважаючи на те, що скарга не містила обов'язкові реквізити та вимоги відповідно до ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», така скарга розглянута начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», відповідь на скаргу від 03.06.2015 року була надана у межах строків, відведених для розгляду звернень громадян. Апелянт вказував, що 09.07.2015 року Департаментом ДВС України отримано скаргу щодо ненадання відповіді на попередню скаргу. Апелянт вказував, що відповідь на скаргу, що була отримана 09.07.2015 року надавалась Відділом примусового виконання рішень ДВС України, що є структурним підрозділом Департаменту ДВС України, 22.07.2015 року, направлена на адресу позивачів 28.07.2015 року, тобто у строк передбачений для розгляду звернень громадян. Апелянт вказував, що ні доказами позивачів не тими, що наявні в матеріалах справи не підтверджується направлення відповіді на дві скарги 10.08.2015 року, відповідь на скаргу від 25.05.2015 року, що отримана 03.06.2015 року було надано 16.06.2015 року, відповідь на другу скаргу від 03.07.2015 року, що отримана 09.07.2015 року, направлено 28.07.2015 року, строки розгляду скарг, що передбачені Законом України «Про звернення громадян» не порушені. Апелянт вказував, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено необхідність зазначати в чому саме полягає невідповідність скарги вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Апелянт вказував, що Департамент ДВС України розглядає скарги на дії та рішення начальників управлінь ДВС в областях, містах Києві та Севастополі, Відділ примусового виконання рішень ДВС України є структурним підрозділом Департаменту ДВС України та не є окремою юридичною особою, тому пере направлення скарги до іншого органу не відбувалось, скарга розглянута компетентним відділом. Департаментом ДВС України було зобов'язано надати відповідь на скаргу свій же відділ.

Справа розглянута згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, за відсутності осіб, які беруть участь у її розгляді.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що в Законі України «Про виконавче провадження» передбачено конкретні обставини, за якими державний виконавець закінчує виконавче провадження, однією з підстав є виконання рішення суду та виконавчого листа, однак державним виконавцем було передчасно винесено оскаржувані постанови без вжиття заходів та перевірки чи дійсно боржником за виконавчими провадженнями Міністерством оборони України надано належні відповіді на звернення та належно розглянуто звернення. Суд першої інстанції вказував, що державним виконавцем передчасно було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки повідомлення боржника не містять доказів виконання рішення суду. Суд першої інстанції вказував на те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання та направлення відповіді позивачам на скаргу від 25.05.2015 року, надходження до відповідача поштового відправлення (скарги) саме 03.06.2015 року, не вказано, чому скарга вважається такою, що подана без додержання вимог, викладених у ч. 6 ст. 82 статті Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим була розглянута начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Суд першої інстанції вказував, що у зв'язку з тим, що на першу скаргу не було відповіді, 03.07.2015 року, ОСОБА_2 звернулась із скаргою до керівника Державної виконавчої служби України, на яку відповідь отримано 15.08.2015 року, що є порушенням термінів розгляду звернень громадян. Суд першої інстанції вказував, що лист від 15.06.2015 року, як відповідь на першу скаргу, був направлений на адресу позивачів майже через два місяці після його датування, відповідь на другу скаргу від 22.07.2015 року - через 18 днів після його датування, що є порушенням вимог Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1242, згідно якого, вихідні документи опрацьовуються і надсилаються централізовано в день їх надходження від структурних підрозділів - виконавців або не пізніше наступного робочого дня. Суд першої інстанції зазначив, що копія журналу вихідної кореспонденції не є належним доказом відправлення кореспонденції, яка здійснюється поштовим зв'язком. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що розгляд скарги від 25.05.2015 року тривав з 28.05.2015 року по 10.08.2015 року, скарги від 03.07.2015 року - з 07.07.2015 року по 10.08.2015 року, чим порушені вимоги відповідно ч. 8 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» щодо строків розгляду скарги, поданої у виконавчому провадженні, вимоги ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» щодо строків розгляду звернень громадян. Посилань на невідповідність скарги від 25.05.2015 року вимогам ч. 6 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» відповідь Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС не містить, необґрунтовано чому скарга від 25.05.2015 року розглянута у порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян». Суд першої інстанції вказував, що друга скарга позивачами була адресована Департаменту ДВС України на дії Відділу примусового виконання рішень ДВС України, тому керівник Департаменту ДВС Міністерства юстиції України мав самостійно розглянути скаргу позивача на дії керівника відділу та винести вмотивоване рішення.

Матеріалами справи встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року по справі № 2а/0470/6417/11 визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у неповідомленні ОСОБА_3, ОСОБА_2 про направлення їх звернень від 07.07.2010 року, 28.10.2010 року, 09.09.2010 року для розгляду за належністю до відповідних органів та установ військового управління, та не направленні на адресу заявників таких повідомлень, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у залишенні без розгляду звернень ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 12.07.2010 року, ОСОБА_2 від 09.12.2010 року, від 07.02.2011 року до Генеральної прокуратури України, ненаданні на них відповідей та не надісланні їх на адресу заявників, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у неповідомленні ОСОБА_2 про направлення її звернення до Кабінету Міністрів України від 09.12.2010 року за належністю до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, а також не надісланні такого повідомлення на адресу заявника, визнано протиправними дії Міністерства оборони України, які виразились у порушенні терміну розгляду запиту ОСОБА_2, ОСОБА_3 про надання письмової інформації від 20.01.2011 року, зобов'язано Міністерство оборони України розглянути звернення ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 12.07.2010 року, ОСОБА_2 від 09.12.2010 року до Міністра оборони України та Кабінету Міністрів України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року змінено постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року по справі № 2а/0470/6417/11 в частині відмови в позові, визнано протиправними дії Міністерства оборони України, які виразились у направленні скарги ОСОБА_2 від 09.12.2010 року до Кабінету Міністрів України і переадресованій до Міністерства оборони України, для розгляду до органу, дії та бездіяльність якого оскаржуються, зобов'язано Міністерство оборони України розглянути скаргу ОСОБА_2 від 07.02.2011 стосовно неналежного розгляду попередніх скарг, направлену Генеральному прокурору України, яка листом від 23.02.2011 року переслана до Управління розгляду звернень і прийому громадян Міністерства оборони України.

Встановлено, що 05.10.2012 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом було видано два виконавчі листи, в одному стягувачем вказано ОСОБА_2, в другому ОСОБА_3, які подані позивачами 04.12.2012 року до виконання до Підрозділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Встановлено, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України 20.12.2012 року та 21.12.2012 року винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа № 2а/0470/6417/11 - ВП № 35802679, ВП № 35801673, зобов'язання Міністерство оборони України розглянути звернення ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 12.07.2010 року, ОСОБА_2 від 09.12.2010 року до Міністра оборони України та Кабінету Міністрів України; зобов'язано Міністерство оборони України розглянути скаргу ОСОБА_2 від 07.02.2011 року стосовно неналежного розгляду попередніх скарг, направлену Генеральному прокурору України, яка листом від 23.02.2011 року переслана до Управління розгляду звернень і прийому громадян Міністерства оборони України та зобов'язано боржника самостійно виконати рішення протягом 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови.

14.02.2013 року постановами старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України закінчені виконавчі провадження ВП № 35802679, ВП № 35801673.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2013 року по справі № 804/6507/13-а скасовано постанову від 14.02.2013 року про закінчення виконавчого провадження № 35801673. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного уду від 08.04.2014 року, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2013 року по справі № 804/6507/13-а залишена без змін.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2013 року по справі № 804/11558/13-а скасовано постанову від 14.02.2013 року про закінчення виконавчого провадження № 35802679.

Відповідно до матеріалів справи, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України від 20.03.2014 року було відновлено виконавче провадження ВП № 35802679, постановою від 08.05.2014 року відновлено виконавче провадження ВП № 35801673.

23.06.2014 року державним виконавцем сформовано та направлено у межах виконавчого провадження ВП № 35802679 боржнику - Міністерству оборони України вимогу, про зобов'язання виконати виконавчий лист від 11.09.2012 року № 2а/0470/6417/11. Також, 23.06.2014 року державним виконавцем сформовано та направлено у межах виконавчого провадження ВП № 35801673 боржнику - Міністерству оборони України вимогу, про зобов'язання виконати виконавчий лист від 11.09.2012 року № 2а/0470/6417/11.

Постановами від 23.06.2014 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України винесено постанови про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений термін рішення суду у розмірі 680,00 грн. у виконавчих провадженнях ВП № 35802679 та ВП № 35801673.

Міністерством оборони України листом від 09.07.2014 року за № 220/4954 повідомлено Відділ примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України про надання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідей на звернення від 12.07.2012 року, від 09.12.2012 року, скаргу ОСОБА_2 від 07.02.2011 року.

18.07.2014 року державним виконавцем сформовано та направлено у межах виконавчого провадження ВП № 35801673 боржнику - Міністерству оборони України вимогу, про зобов'язання надати пояснення з приводу розбіжностей у листі про виконання судових рішень.

Листом від 15.08.2014 року за № 266/705 Міністерство оборони України повідомило Відділ примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України про виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі № 2а/0470/6417/11. Повідомлено про розгляд звернень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 12.07.2010 року, ОСОБА_2 від 09.12.2010 року, скарги ОСОБА_2 від 07.02.2011 року стосовно належного розгляду попередніх скарг, направленої Генеральному прокурору України. Розгляд звернень та скарги здійснено на виконання постанови державного виконавця від 08.05.2014 року про відновлення виконавчого провадження ВП № 35801673. Міністерство оборони України вказувало, що виконало рішення суду у повному обсязі.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти виконання Міністерством оборони України рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі № 2а/0470/6417/11, про що 11.08.2014 року Відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України було направлено скаргу.

27.08.2014 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 35802679, ВП № 35801673 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

27.08.2014 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України надано відповідь на скаргу ОСОБА_2 з приводу неналежного виконання рішення суду.

Встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 року по справі № 270вр-13/2а/0470/6417/11, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 року, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України та їх посадових осіб, які виразились у навмисному невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі №2а/0470/6417/11, зобов'язано Міністерство оборони України негайно в повному обсязі виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі № 2а/0470/6417/11.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця існує відповідний перелік повноважень та заходів, які він може застосувати для примусового виконання рішень.

Відповідно до ч.8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що оскарження постанов державного виконавця від 27.08.2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП № 35802679, ВП № 35801673, має бути з додержанням терміну десяти днів з дня, коли позивачі дізналися або повинні були дізнатися про порушення їх прав. З матеріалів справи та скарг позивачів вбачається, що станом 25.05.2015 року їм було відомо про наявність оскаржуваних постанов від 27.08.2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП № 35802679 та ВП № 35801673. В матеріалах справи наявна скарга ОСОБА_2, що діє від свого імені та імені ОСОБА_3 в якій просить скасувати постанови від 27.08.2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП № 35802679 та ВП № 35801673.

Позовна заява подана до суду 18.08.2015 року, тобто з порушенням термінів встановлених ч. 2 ст. 181 КАС України, з цього приводу у задоволенні позовних вимог щодо скасування постанов від 27.08.2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП № 35802679 та ВП № 35801673 слід відмовити.

Колегія суддів зазначає, що на момент звернення позивачів до відповідача, виконавчі провадження ВП № 35802679 та ВП № 35801673 були закінчені, постанови про закінчення виконавчих проваджень не були в встановлений строк оскаржені та скасовані, тобто позивачі станом на 25.05.2015 року не були учасниками виконавчих проваджень у розумінні ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

У своїх скаргах від 25.05.2015 року та 03.07.2015 року позивачі просили скасувати постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень у зв'язку з винесенням судових рішень у справі № 270-вр-13/2а/0470/6417/11, згідно яких відповідач не зобов'язаний поновлювати закінчені виконавчі провадження та якими не було скасовано постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень ВП № 35802679 та ВП № 35801673.

Отже, відносно звернення з скаргою 25.05.2015 року та отримання на неї відповідь, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, 25.05.2015 року ОСОБА_2, що діє від свого імені та імені ОСОБА_3 звернулась із скаргою до керівника Відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України, у якій вимагала скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. про закінчення виконавчих проваджень ВП № 35802679, ВП № 35801673 від 27.08.2014 року з виконання Міністерством оборони України рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі № 2а/0470/6417/11 та відновити провадження по цим виконавчим провадженням.

Відповідно до відбитку вхідного штемпелю скарга від 25.05.2015 року отримана Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України 03.06.2015 року.

Варто вказати, що скарга адресована керівнику Відділу примусового виконання рішень ДВС України, однак у системі органів ДВС України існує Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, саме при Департаменті Міністерства юстиції України як один з підрозділів утворено Відділ примусового виконання рішень.

Відповідно до матеріалів справи, відповідь на скаргу від 25.05.2015 року, що отримана 03.06.2015 року сформовано 15.06.2015 року, зареєстровано за вихідним номером 16443-0-15/20.2. Відповідь від 15.06.2015 року № 16443-0-33-15/20.2 направлена на адресу ОСОБА_2 за допомогою засобів поштового зв'язку 16.06.2015 року, що підтверджується належним чином оформленим журналом реєстрації вихідної кореспонденції Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС України.

Таким чином, при надходженні до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України скарги 03.06.2015 року, відповідь на неї була направлена скаржнику - ОСОБА_2 16.06.2015 року.

Встановлено, що скарга від 25.05.2015 року була розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та відповідь на неї також надавалась враховуючи терміни надання відповідей на звернення громадян.

Відповідно до частин 1, 3, 7, 8 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги. Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Зважаючи не те, що скарга від 25.05.2015 року направлена ОСОБА_2 до Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС України не містить обов'язкових реквізитів передбачених ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», не містить змісту оскаржуваних рішень, в чому виразились протиправні дії або бездіяльність державного виконавця, не вказує норму закону, яку на думку скаржника порушено, така скарга правомірно розглянута у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Згідно з ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

У суб'єкта, до якого звернувся громадянин, для надання обґрунтованої відповіді на звернення (скаргу) існує місячний строк, за який така відповідь повинна бути надана.

Зважаючи на надходження до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України скарги 03.06.2015 року, Відділ розглянув та надав відповідь у строк, передбачений Законом України «Про звернення громадян».

Колегія суддів зазначає про відсутність протиправної бездіяльності з боку Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, оскільки скарга ОСОБА_2 була розглянута у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Відносно другої скарги, що була подана ОСОБА_2 03.07.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, 03.07.2015 року на адресу Керівника Державної виконавчої служби України від ОСОБА_2 була направлена скарга, в якій ОСОБА_2 вказувала, що станом на 03.07.2015 року не отримала відповіді на скаргу від 25.05.2015 року, скаржилась на тривалий її розгляд, просила зобов'язати Відділ примусового виконання рішень негайно розглянути скаргу від 25.05.2015 року, надати на неї відповідь.

Встановлено, що скарга ОСОБА_2 отримана відповідачем 09.07.2015 року, зареєстрована за вхідним номером Д-14038, що підтверджується відбитком вхідного штампу. Отримання скарги саме 09.07.2015 року підтверджується реєстраційно-контрольною карткою, з резолюціями керівників та виконавців щодо підготування відповіді на скаргу.

Відповідь на скаргу сформовано 22.07.2015 року, оформлено лист № Д-14038/20.2 в якому ОСОБА_2 повідомлялась, що листом від 15.06.2015 року було розглянуто скаргу від 25.05.2015 року, надано вмотивовану відповідь. Лист направлено на адресу, що вказана у скарзі. Повторно направлено відповідь від 15.06.2015 року.

Відповідь від 22.07.2015 року № Д-14038/20.2 направлена на адресу ОСОБА_2 за допомогою засобів поштового зв'язку 28.07.2015 року, що підтверджується належним чином оформленим журналом реєстрації вихідної кореспонденції Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС України.

Таким чином, Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України виконав вимоги Закону України «Про звернення громадян», та надав відповідь у межах місячного терміну. Зважаючи, що скаргу отримано відповідачем 09.07.2015 року, термін для відповіді був до 09.08.2015 року.

У листі від 22.07.2015 року № Д-14038/20.2 було надано достовірну інформацію, оскільки відповідь на первинну скаргу дійсно була сформована 15.06.2015 року та направлена на адресу ОСОБА_2 в межах відведеного терміну.

З наведених вище підстав, колегія суддів зазначає, що у даному випадку відповідач обґрунтовано керувався при розгляді скарг від 25.05.2014 року та 03.07.2015 року Законом України «Про звернення громадян» а не Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів зазначає, що скарги, не оформлені відповідно до ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», які не розкривають змісту оскаржуваних рішень, або у випадку скарги від 03.07.2015 року взагалі не оскаржують будь-якого рішення державного виконавця, підлягають розгляду у порядку Закону України «Про звернення громадян».

З приводу направлення відповідей засобами поштового зв'язку без рекомендованих повідомлень, колегія суддів зазначає, що нормами Закону України «Про звернення громадян» не передбачено особливого порядку поштового направлення відповідей на звернення громадян, відповіді надаються простою поштою, без використання рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.

Варто вказати, що ч. 3 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Таким чином, скарга на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України повинна подаватись та розглядатись начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України а не будь-яким іншим органом Департаменту ДВС Міністерства юстиції України. Тільки дії або рішення начальників відділів можуть бути оскаржені як до вищого органу до Департаменту.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень

Колегія суддів зазначає, що Відділ примусового виконання рішень не є самостійним органом виконавчої служби, перебуває як підрозділ у складі Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, передання скарги від 03.07.2015 року для підготування відповіді до Відділу примусового виконання рішень відбулось у межах одного органу, скарга стосувалась питань, які перебувають у віданні Відділу примусового виконання рішень, а саме вчасність надання відповіді на первинну скаргу.

Аналізуючи законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів зазначає, що відповіді на скарги ОСОБА_2 від 25.05.2015 року та 03.07.2015 року були надані вчасно, у повному обсязі та містять достовірну інформацію, таким чином протиправність дій або бездіяльність з боку Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України не встановлено. Дії керівника Департаменту ДВС Міністерства юстиції України з приводу направлення для розгляду скарги ОСОБА_2 від 03.07.2015 року до структурного підрозділу ДВС Міністерства юстиції України - Відділу примусового виконання рішень є правомірними, оскільки керівник Департаменту ДВС Міністерства юстиції України може розглядати скарги на дії начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.ст. 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року у справі № 804/10760/15 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, третя особа Державна казначейська служба України, про скасування постанов, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук