Справа № 815/858/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/858/16

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника апелянта Ткаченка В.В.;

представника позивача Ролінського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 та з урахуванням останньої заяви про зміну позовних вимог від 06.04.2016 року (а.с.70) просив:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 продовжити ОСОБА_1 першу частину щорічної основної відпустки за 2016 рік з 29 лютого 2016 року строком на 13 діб та надати другу частину щорічної відпустки за 2016 рік з 04 квітня 2016 року строком на 25 діб;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 надати грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за січень 2016 року, з часу надання першої частини щорічної відпустки за 2016 рік 25 січня 2016 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В обґрунтування позову зазначалося, що відповідачем безпідставно було відмовлено у продовженні щорічної відпустки за 2016 рік. Крім того позивач зазначає, що в порушення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідачем було протиправно відмовлено в надані частини чергової щорічної відпустки за 2016 рік, а тому просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2016 року позов задоволено частково. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 продовжити ОСОБА_1 першу частину щорічної відпустки за 2016 рік з 29 лютого 2016 року строком на 13 діб. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, командир військової частини НОМЕР_1 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв`язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

З матеріалів справи встановлено, що позивач 20.01.2016 року звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням надати йому відпустку поза графіком з 25 січня по 08 лютого 2016 року, мотивуючи необхідністю термінового вирішення особистих питань.

Командир частини його прохання задовольнив та прийняв рішення про надання позивачу чергової відпустки, про що видав відповідний наказ.

З 25.01.2016 року по 27.01.2016 року позивач знаходився був відрядженний до Міністерства оборони України згідно наказу №13 від 25.01.2016 року.

Зазначений факт позивачем не оскаржується, крім того відповідно до діючої процедури командиром частини було прийнято рішення про внесення змін у виданий ним наказ, позивач ознайомився із наказом, отримав посвідчення про відрядження №9 та пройшов інструктаж перед убутгям у відрядження.

27.01.2016 позивач захворів та був шпиталізований. Після закінчення лікування позивач подав рапорт про надання йому відпустки за хворобою. У той же день йому було надано відпусту за хворобою по 27.02.2016 року.

29.02.2016 року позивач вийшов на службу та ознайомився із вказівкою начальника Головного управління персоналом щодо відправлення позивача для проходження ВЖ на предмет придатності до військової служби та виданим на її виконання наказу командира військової частини.

В подальшому позивач відмовився виконувати наказ та отримувати направлення для проходження ВЛК.

За цим фактом було проведено службове розслідування, а також проводилася перевірка правоохоронними органами, зокрема у листі від Військової служби правопорядку було повідомлено про наявність порушення військової дисципліни.

За відмову від виконання законних вимог наказу командира військової частини щодо проходження ВВК та відсутності на службі позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Згідно п.186 Положення проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указу Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця.

Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію щорічна основна відпустка військовослужбовцям надається за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності певної категорії військовослужбовців відповідного підрозділу.

З часу введення правового режиму воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Порядок надання відпусток військовослужбовцям, звільненим з військової служби у зв`язку з демобілізацією або з вислугою встановлених строків військової служби за призовом, визначається Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до п.187 Положення щорічна основна відпустка переноситься на інший період або продовжується командиром військової частини в разі:

1) захворювання військовослужбовця, на підставі довідки закладу охорони здоров`я, завіреної міським (районним) військовим комісаром, - на кількість діб хвороби військовослужбовця;

2) надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, на підставі медичного висновку;

3) виконання військовослужбовцем державних або громадських обов`язків, якщо згідно із законодавством він підлягає звільненню на цей час від виконання обов`язків за посадою зі збереженням грошового забезпечення;

4) збігу щорічної основної відпустки з відпусткою у зв`язку з навчанням.

Відповідно до п.188 Положення облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин.

Накази командирів (начальників) військових частин про надання щорічних основних відпусток видаються не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком відпусток строку на підставі рапорту військовослужбовця, розглянутого його прямим начальником.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не вірно встановив статус позивача, а саме останій не проходить службу у військовій частині на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника науково-дослідного відділу розвитку та застосування надводних та підводних засобів науково-дослідного управління проблем наукового супроводження військово-морської діяльності.

Крім того в оскаржуваній постанові суду не вірно зроблено висновок, щодо порядок убуття військовослужбовців у відпустку, оскільки відпустка військовослужбовцю надається не згідно відпускного квитка, а згідно наказу командира, якому надано право надавати відпустки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2016 року № 13 (а.с. 80) встановлено, що позивача було відряджено до Воєнно-наукового управління Генерального штабу Збройних Сил України м.Київ для надання змін до штату військової частини на 5 діб з 25 по 29 січня 2016 року, а тому доводи позивача, що він знаходився у відпустці є безпідставними, крім того в матеріалах справи відсутній відповідний наказ командира військової частини НОМЕР_1 на убуття позивача у відпустку.

Крім того в порушення п.189 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України у відпускному квитку, наданому позивачем до матеріалів справи відсутні відмітки про узяття і зняття з обліку.

Разом з тим надані позивачем довідки закладу охорони здоров`я, а саме копії виписного епікризу та довідки ВЛК не завірені міським (районним) військовим комісаром, як це передбачається передбаченої п. 187 Положення (а.с. 28-29).

Згідно п.145 Положення військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) з метою: навчання на курсах, проходження зборів, вступу до вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів; участі у заходах, пов`язаних із підготовкою військ (сил); забезпечення охорони, супроводження і доставки військових вантажів, озброєння, військової техніки та інших матеріальних засобів; супроводження нарочних з таємними документами і матеріалами або як нарочні; супроводження (за потреби) окремих військовослужбовців, хворих або команд військовослужбовців та конвоювання заарештованих і засуджених; отримання нагород; участі в засіданнях судів або прибуття за викликом органів досудового розслідування; участі в планових заходах (збори, семінари, засідання, наради тощо); ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; в інших випадках за викликом (розпорядженням) старших командирів.

Військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.

З матеріалів справи встановлено, що позивач на підставі діючого наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2016 року №13 (а.с. 80) убув у відрядження, за викликом вищого штабу за дорученням Міністра оборони України (а.с. 79).

Судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної постанови даний факт не був врахований та цим обставинам не надана відповідна правова оцінка.

З огляду на викладене судова колегія погоджується з доводами апелянта стосовно перебування позивача у зазначений час у службовому відрядженні за викликом (розпорядженням) старшого командира, відповідно до п. 145 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України, а не першій частині щорічної відпустки.

Крім того судом не були дослідженні надані відповідачем докази, а саме копії журналу інструктажу з підписом позивача про проведення інструктажу перед убуттям у відрядження (а.с.77) та його рапорт на ім`я командира частини (а.с.82) щодо отримання копії телеграми вищого штабу, де позивач сам зазначає що він убуває у відрядження до м.Київ, як докази про те, що позивач був ознайомлений зі своїм статусом, відправленого у відрядження, а не перебуваючого у відпустці.

Згідно п. 187 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», щорічна основна відпустка переноситься на інший період або продовжується командиром військової частини в разі захворювання військовослужбовця, на підставі довідки закладу охорони здоров`я, завіреної міським (районним) військовим комісаром, - на кількість діб хвороби військовослужбовця.

Враховуючи викладене судова колегія не погоджується з висновком суду щодо задоволення частини позовних вимог про зобов`язання командира частини продовжити відпустку в конкретний термін, оскільки позивач не перебував у відпустці, а знаходився у відрядженні.

Відносно позовних вимог, щодо надання другої частини щорічної відпустки за 2016 рік з 04 квітня 2016 року строком на 25 діб, судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови в задоволенні позову в цій частині виходячи з наступного.

ОСОБА_1 29 березня 2016 року було подано повторний рапорт Командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить надати другу частину щорічної чергової відпустки за 2016 рік терміном 25 діб, з 04 квітня 2016 року до 28 квітня 2016 року.

Відповідно до графіку чергових відпусток особового складу в/ч НОМЕР_1 на 2016 рік (а.с. 47) та листа Командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 (ас.46), командування в/ч НОМЕР_1 попередньо спланувало для ОСОБА_1 термін відпустки у графіку відпусток на 2016 рік на липень-серпень, оскільки до 01 грудня 2015 року від позивача не надходило прохань про планування відпусток на 2016 рік. Згідно вказаного листа Командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 позивачу було запропоновано погодити з командиром в/ч НОМЕР_1 питання щодо планування відпустки з урахуванням зручного часу для ОСОБА_1 .

Згідно п.186 „Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця. Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

Згідно п.12 ст.12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій надаються такі пільги як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час.

Згідно ст. 10 Закону України „Про відпустки щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються: ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Отже щорічна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік. При складанні графіку надання відпусток має враховуватися, що п.12 ст.12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та частиною дванадцятою статті 10 Закону України „Про відпустки учасникам бойових дій надано право отримати за бажанням щорічні відпустки в зручний для них час.

Оскільки позивачем не було сплановано графік відпустки на 2016 рік у зручний для нього час, то графік відпустки на 2016 рік попередньо був спланований командуванням в/ч НОМЕР_1 , так як від позивача не надходило пропозицій щодо планування відпусток, у відповідності до вимог п.186 „Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а саме щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням часу використання відпусток у попередньому році.

Таким чином, позовні вимоги щодо надання другої частини щорічної відпустки за 2016 рік з 04 квітня 2016 року строком на 25 діб не підлягають задоволенню, оскільки учасникам бойових дій надано право отримати за бажанням щорічні відпустки в зручний для них час при складанні графіку відпусток, а не за першою вимогою або у будь-який час, як вважає позивач.

Відносно позовних вимог щодо надання грошової допомогина оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за січень 2016 року, з часу надання першої частини щорічної відпустки за 2016 рік 25 січня 2016 року, судова колегія вважає, що вони також задоволенню не підлягають та зазначає наступне.

Згідно п.30.1. розділу ХХХ Інструкції „Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.30.2. Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Відповідно до п.30.3. Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається грошова допомога для оздоровлення, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було виплачено грошову допомогу у розмірі 50% грошового забезпечення згідно роздавальної відомості від 28.03.2016 року №9 та перерахована на картковий рахунок у сумі 4764, 39 грн., відповідно до пояснень помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби майора ОСОБА_3 (а.с. 90) та роздавальної відомості №9 від 28.03.2016 року. (а.с. 91).

Таким чином, встановлено, що відповідачем було виплачено ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того позивачем було заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн., судом першої інстанції було відмовлено в цій чатині, судова колегія погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім цього розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують заподіяння йому моральної шкоди, а також не доведено характер немайнових витрат, не обґрунтовано, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір цієї шкоди, у зв`язку із чим судова колегія вважє, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає обґрунтованими доводи апелянта, що в період з 25.01.2016 року по 27.01.2016 року ОСОБА_1 знаходився у відрядженні, що підтверджується наказом №13 від 25.01.2016 року, підписом позивача у журналі інструктажу, посвідченням про відрядження №9, рапортом №103 від 25.01.2016 року, наказом №17 від 27.01.2016 року та не заперечується позивачем, тому доводи суду щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 продовжити відпустку в конкретний термін є безпідставними, оскільки позивач не перебував у цей час у відпустці.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.04.2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 17.06.2016 р.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик