Справа № 822/178/16
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/178/16

Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

21 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної пенітенціарної служби в Луганській області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної пенітенціарної служби України, Управління Державної пенітенціарної служби в Луганській області, третя особа на стороні відповідача - Краснолуцька виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби в Луганській області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної пенітенціарної служби України, Управління Державної пенітенціарної служби в Луганській області, третя особа на стороні відповідача - Краснолуцька виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби в Луганській області про стягнення заборгованості.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Управління Державної пенітенціарної служби в Луганській області подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Мотивами апеляційної скарги особа, яка її подала, зазначає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

15 червня 2016 року за вх. № 7134/16 на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, відповідно до наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області №67 о/с від 02.12.2014 року, майора внутрішньої служби ОСОБА_3, начальника відділення соціально - психологічної служби відділу соціально - виховної та психологічної роботи Краснолуцької виправної колонії №19 звільнено в запас Збройних Сил України за віком.

Загальний трудовий стаж позивача становить - 27 років 08 місяців, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні 15 років 07 місяців 00 днів (у пільговому обчисленні - 22 роки 09 місяців 21 день).

Однак, при звільненні з Краснолуцької виправної колонії № 19 ОСОБА_3 не було виплачено вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, заборгованості з виплати грошового забезпечення за жовтень 2014 року та за листопад 2014 року.

В грудні 2014 року при оформленні звільнення в управлінні Державної пенітенціарної служби в Луганській області позивачу для виплати вказаних коштів було запропоновано звернутись до Державної пенітенціарної служби України, як до головного розпорядника коштів державного бюджету із яких фінансувалась установа № 19, оскільки територія на якій знаходиться дана установа не контролюється українською владою та припинено її фінансування на підставі розпорядження КМ України № 1085- р від 07 листопада 2014 року.

В грудні 2015 року позивач звернувся з заявою до Державної пенітенціарної служби України про виплату вищезазначених коштів.

22.12.2015 року Державна пенітенціарна служба України листом №4/3-9623-15/Г-7326 повідомила позивача, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з Державного бюджету будуть проводитись лише після повернення території під контроль органів державної влади. Зазначається, що територія, на якій розташована Краснолуцька виправна колонія, відноситься до населених пунктів, які непідконтрольні українській владі.

Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 09.04.1992 року № 2226 - ХХІІ " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського, офіцерського та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем жінкою яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до положень пункту 10 постанови Кабінету міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 " Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовця надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей" особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням , за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 49 Положення № 114 передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки, зокрема, чергові, додаткові та соціальні, творчі, у зв'язку з навчанням.

Згідно п.51 Положення № 114 тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10-15 років 35 діб щорічно; від 15-20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Відповідно до п.56 положення № 14 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього положення.

Правовий та соціальний статус, умови проходження служби працівників міліції, розміри і прядок виплати їм грошового та пенсійного забезпечення регулюється Законом України " Про міліцію", Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ України № 114 від 29.07.1991 року.

Статтею 19 Закону України " Про міліцію" передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційно враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Пунктом 12 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1992 року № 2011- ХІІ " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входить: посадовий оклад , оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідок від 03.12.2014 року за № 27/5629 та №27/5631 виданих Краснолуцькою виправною колонією № 19 Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області, заборгованість перед позивачем з вихідної допомоги становить 23 436,60 грн., компенсація за невикористані дні відпустки - 3 333 грн. 21 коп. Дані довідки містять передбачені Законом реквізити, виконані не лише за підписом головного бухгалтера, але і за підписом керівника установи, скріплена її печаткою та в свою чергу свідчить про наявність заборгованості перед позивачем з грошового забезпечення в сумі 9 531 грн. 48 коп.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції жодної інформації щодо визнання довідок від 03.12.2014 року № 27/5629 та №27/5631 недійсними, скасованими або підробленими до суду на час розгляду справи надано не було.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на час звільнення позивача зі служби, територія, на якій розташована Краснолуцька виправна колонія № 19, була підконтрольна українській владі, доказів звільнення позивача зі служби вже перебуваючи на окупованій території не надано.

Водночас, в обґрунтування зазначених обставин Управлінням Державної пенітенціарної служби в Луганській області не було надано жодних належних та допустимих доказів, в розумінні статей 69-70 КАС України, які б підтверджували правомірність невиплати належних позивачу коштів, а саме : заборгованості по одноразовій вихідній допомозі при звільнені, грошової компенсації за невикористану відпустку у 2014 році; грошове забезпечення за жовтень 2014 року та грошове забезпечення за листопад 2014 року .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_3 має право на вказані виплати, а тому заборгованість по ним підлягає стягненню з Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області, як суб'єкта владних повноважень, який видав наказ на звільнення позивача зі служби, а також розпорядника бюджетних коштів, до системи органів якого належить Краснолуцька виправна колонія № 19.

Також колегія суддів вважає що судом першої інстанції було вірно встановлено те, що Державна пенітенціарна служба України не є тим органом, який повинен вирішувати питання про виплату позивачу заборгованості, а тому прийшов до правильного висновку, що в позовних вимогах позивача до Державна пенітенціарна служба України необхідно відмовити.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Державної пенітенціарної служби в Луганській області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 червня 2016 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.