Справа № 800/148/16
Суддя: Панталієнко П.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Панталієнка П.В.,
суддів:Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_9 до Президента України про визнання незаконним та нечинним (в окремих частинах) Указу Президента України від 25 квітня 2013 року № 240/2013 «Питання Міністерства освіти і науки України» (далі - Указ № 240/2013) у сфері атестації наукових кадрів,

в с т а н о в и л а:

2 березня 2016 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати таким, що не відповідає акту вищої юридичної сили - Закону України від 1 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII), та визнати нечинним Указ № 240/2013 у частині підпункту 35 пункту 4 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого цим Указом (далі - Положення).

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з моменту набрання чинності Законом

№ 1556-VII (з 6 вересня 2014 року) суперечать нормам цього закону положення Указу

№ 240/2013 щодо права Міністерства освіти і науки України формувати мережу спеціалізованих вчених рад і експертних рад, затверджувати рішення спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів та скасовувати такі рішення в разі невиконання державних вимог під час атестації наукових кадрів вищої кваліфікації, а також видавати відповідні дипломи про наукові степені.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 9 березня 2016 року на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) зазначений позов залишив без розгляду.

Ухвалюючи таке рішення, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що, звернувшись до суду із позовом 2 березня 2016 року про визнання нечинним підпункту 35 пункту 4 Положення, затвердженого Указом № 240/2013, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, а оскільки він не просив суд поновити пропущений строк, то цей позов підлягає залишенню без розгляду.

17 березня 2016 року ОСОБА_9 звернувся із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 9 березня 2016 року з підстави, установленої пунктом 4 частини першої статті 237 КАС. У заяві просить скасувати цю ухвалу, а позовну заяву передати для продовження розгляду до Вищого адміністративного суду України.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом частин першої та другої статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Ухвалюючи рішення, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, обчислюючи початок його перебігу з дати офіційного оприлюднення Указу № 240/2013.

Разом з цим зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду із вказаним позовом стало набрання чинності 6 вересня 2014 року Законом

№ 1556-VII.

Цей Закон був опублікований в офіційних виданнях - «Голосі України» від

6 серпня 2014 року № 148, «Урядовому кур'єрі» від 13 серпня 2014 року № 146, «Офіційному віснику України» від 15 серпня 2014 року, № 63, стор. 7, стаття 1728, код акта 73423/2014, «Відомостях Верховної Ради України» від 19 вересня 2014 року,

№ 37-38, стор. 2716, стаття 2004.

А з позовом до Вищого адміністративного суду України ОСОБА_9 звернувся

2 березня 2016 року, отже, на думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Посилання позивача на те, що він дізнався про порушене право 16 лютого

2016 року - з дати, коли у своїй ухвалі Київський апеляційний адміністративний суд при перегляді справи № 826/15119/15 послався на підпункт 35 пункту 4 Положення, не заслуговує на увагу, оскільки з дати офіційного оприлюднення Закону № 1556-VII позивач мав можливість дізнатися про порушене право.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове рішення чи направити справу на новий судовий розгляд.

Доводи позивача не спростовують правильності висновків цього рішення .

За таких обставин, керуючись статтями 171-1, 241 , 242 , 244 Кодексу адміністративного судочинства України , колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви ОСОБА_9 відмовити.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий П.В. Панталієнко
Судді:М.І. ГрицівО.А. Коротких
О.В. КривендаВ.Л. Маринченко
О.Б. ПрокопенкоІ.Л. Самсін
О.О. Терлецький