Справа № 547/266/16-а
Суддя: Харченко В. Ф.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/266/16-а
Провадження №2-а/547/8/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року , 15 год. 37 хв. смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Т.В.Артикульної,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1,

до Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної

державної адміністрації,

Управління праці та соціального захисту населення Семенівської районної

державної адміністрації Полтавської області,

про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом яким, з урахуванням подальших уточнень позовних вимог просила:

- визнати дії Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації та Управління праці та соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області щодо відмови в видачі посвідчення дружині померлого громадянина, передбаченого Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", протиправними (незаконними);

- зобовязати Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення дружини померлого громадянина ОСОБА_2, смерть якого повязана із Чорнобильською катастрофою, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 1981 року і до дня смерті ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 проживала з ним однією сім'єю як чоловік і дружина у с. Єгорівка Семенівського району Полтавської області, що підтверджено рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 08.09.2015. У них народилося двоє дітей. ОСОБА_2 є особою, смерть якого повязана із Чорнобильською катастрофою, а тому позивач має право на отриманні відповідного посвідчення. Однак Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (раніше Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації) протиправно не видає їй посвідчення.

Позивач і його представник звернулися до суду із заявою про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (далі Департамент) надіслав до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувані дії Департаменту законними, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 шлюб (сімейний союз жінки та чоловіка) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було зареєстровано у встановленому порядку, а тому відсутні підстави для надання відповідного статусу та посвідчення.

Департамент звернувся до суду із завою про розгляд справи за відсутності його представника.

Управління праці та соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області (далі Управління) надало письмове заперечення проти позову із зазначенням таких самих підстав, які і у запереченні Департаменту. Також зазначено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя; Управління виконує лише делеговані повноваження щодо збору необхідного пакету документів та направлення його до Департаменту.

Представник Управління звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 121 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відтак суд ухвалив вирішувати справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 12 і ч. 1 ст. 41 КАС України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді справи в порядку письмового провадження не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, безпосередньо, всебічно повно та обєктивно дослідивши всі докази, які є у справі, судом встановлено такі обставини із посиланням на такі докази.

ОСОБА_2 мав статус інваліда ЧАЕС 3 групи (а.с. 10), інвалідність встановлена через захворювання, повязане з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС стенокардія, кардіосклероз, хронічна аневризма лівого шлуночка (а.с. 12, 14). ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 08.06.1986 по 07.08.1986 (а.с. 13).

ОСОБА_2 помер 12.07.2015 у с. Єгорівка (а.с. 11).

Захворювання та причина смерті ОСОБА_2 повязані із виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, на що вказує витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії Міноборони України від 19.10.2015 № 3879 (а.с. 19). Зазначена обставина відповідачами не заперечувалася.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 08.09.2015, справа № 547/957/16-ц, яке набрало законної сили 21.09.2015 (а.с 20, 21), встановлено що ОСОБА_1, 30.05.1952 народження, та померлий 12.07.2015 ОСОБА_2, 27.02.1957 народження, проживали однією сім'єю як чоловік та дружина в с. Єгорівка Семенівського району Полтавської області з 1981 року по день смерті ОСОБА_2.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, яка народилася 21.12.1984 (а.с. 7), ОСОБА_4, який народився 05.10.1986 (а.с. 8). Також вони є батьками ще однієї дитини, якої немає в живих (а.с. 21).

28.04.1994 ОСОБА_2 і ОСОБА_1, їх діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 приватизували як члени сім'ї житлову квартиру у с. Єгорівка (а.с. 41). Зазначені особи також включено як членів домогосподарства до книги погосподарського обліку будинку № 24/1 у с. Єгорівка (а.с. 43-47).

Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації Полтавської області листом від 09.03.2016 № С-300/09 повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для видачі їй посвідчення як дружині померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з огляду на відсутність офіційно зареєстрованого шлюбу, а факт шлюбних відносин засвідчено рішенням суду (а.с. 18).

У ч. 5 ст. 124 Конституції України закріплено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 5 КАС України встановлює, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Обов'язковість судових рішень гарантується, у т.ч. згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у п. 39-41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року визначено, що право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, що стаття 6, докладно описуючи надані сторонам процесуальні гарантії справедливий, відкритий і швидкий розгляд, залишила реалізацію судових рішень без захисту. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії статті 6, якими користується особа під час судової стадії розгляду, втрачають зміст.

Крім того, Європейський суд з прав людини у п. 66 рішення у справі "ОСОБА_5 проти Італії" від 28 липня 1999 року знову наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні (див., mutatis mutandis, рішення у згадуваній вище справі Горнсбі, с. 510, п. 40). Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей померлих військовослужбовців та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Відповідно до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 "Про порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, видається посвідчення дружини померлого учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно зі ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Водночас, цей же Кодекс передбачає випадок, коли за відсутності шлюбу обов'язки з утримання все ж виникають. Так, частиною першою статті 91 передбачено, що у випадку, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім'єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З аналізу положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 "Про порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вбачається, що їх метою є захист членів сім'ї померлої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

За правилами ч. 2 та ч. 3 цієї ж статті непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Суд зазначає, що встановлення судовим рішенням факту сумісного проживання однією сім'єю із 1981 року підтверджено право позивача на отримання відповідного статусу та посвідчення. Також на тривалий характер сімейних відносин вказують зазначені вище записи книги погосподарського обліку, свідоцтва про приватизацію квартири, народження трьох дітей.

Пунктом 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, дружині померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Пунктами 1, 4 Положення про Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 26.03.2013 № 148, передбачено, що Департамент в межах Полтавської області забезпечує виконання повноважень, встановлених законодавством України у сфері соціального захисту прав та реалізації соціальних гарантій, визначених законодавством України для окремих категорій населення, у тому числі, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 29.03.2015 № 126 (а.с. 84, 90) внесено зміни до вказаного розпорядження від 26.03.2013 № 148. Назву департаменту змінено на Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, затверджено Положення про нього (а.с. 84-89). Пунктами 1, 4 Положення передбачено, що Департамент в межах Полтавської області забезпечує виконання покладених на нього завдань; захисту прав та реалізації соціальних гарантій, визначених законодавством України для окремих категорій населення, у тому числі, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже видача посвідчення, про яке йдеться у одній з позовних вимог, здійснюється Департаментом соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації.

Суд зауважує, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Відповідачами не доведено правомірність своїх дій щодо невидачі позивачеві відповідного посвідчення, у т.ч. після надання судового рішення, яким встановлено спільне проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 з 1981 року і до дня смерті ОСОБА_2. Також відповідачами не враховано підтвердження спільного проживання, зокрема, народженням спільних дітей, спільною приватизацією квартири, спільним проживанням у одному домогосподарстві у с. Єгорівка.

Відповідно до абз. 2, 3 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (абз. 10 ч. 2 ст. 162 КАС України).

За наведених обставин суд робить висновок, що Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації не надав належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності невидачі ОСОБА_1 відповідного посвідчення. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки Департамент протиправно не видав ОСОБА_1 посвідчення як дружині померлого громадянина, смерть якого повязана із Чорнобильською катастрофою, є протиправною. Для гарантування дотримання та повного захисту прав позивача суд зобов'язує Департамент видати позивачеві відповідне посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 551,20 грн судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 158-163, 184-186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задоволити адміністративний позов частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо невидачі ОСОБА_1 посвідчення як дружині померлого громадянина, смерть якого повязана із Чорнобильською катастрофою.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (м. Полтава, вул. Ціолковського, 47, ) видати ОСОБА_1 (народилася 30.05.1952, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) посвідчення як дружині померлого громадянина, смерть якого повязана із Чорнобильською катастрофою.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову у іншій частині.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (м. Полтава, вул. Ціолковського, 47, ) на користь ОСОБА_1 (народилася 30.05.1952, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) 551,20 грн судових витрат.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Харківського апеляційного адміністративного суду через Семенівський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст постанови складено 17.06.2016.