Справа № 806/53/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м.Житомир справа № 806/53/16

категорія 8.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Бойко Т.О., Духновська В.О.,

за участю: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області, третя особа на стороні відповідача: Лугинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання незаконним наказу,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати незаконним наказ Головного управління Міндоходів у Житомирській області № 601 від 15.10.2015. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у період з 12.10.2015 по 23.10.2015 перебувала на лікуванні в Коростенській центральній міській лікарні. Із листа, який надійшов від Лугинської об'єднаної державної податкової інспекції, дізналась, що 16.10.2015 посадовими особами контролюючого органу була проведена фактична перевірка її магазину у її відсутність та без участі її продавця. Отримавши копію акту та направлень на проведення перевірки, встановила, що в зазначених документах проставила підпис невідомої особи. Також, зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII запроваджено мораторій на проведення контролюючими органами перевірок у 2015 році.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Наголошував на тому, що зі спірного наказу неможливо встановити які обставини стали підставою для проведення фактичної перевірки, що додатково свідчить про незаконність спірного наказу.

Представник відповідача у попередніх судових засіданнях заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях. У судове засідання 09.06.2016 не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Щодо доводів позивача про відсутність у контролюючого органу підстав для проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Стаття 19-1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає функції контролюючих органів, зокрема, здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

За змістом пункту 75.1 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, Законів України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", на підставі Положення про Головне управління ДФС у Житомирській області, затвердженого наказом ДФС від 20.08.2014 № 56, Головним управління ДФС у Житомирській області прийнято наказ від 15.10.2015 №601 "Про проведення фактичної перевірки" (а.с. 13).

Указаним наказом призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 16.10.2016 тривалістю 10 діб, за останній календарний рік діяльності, за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника - Житомирська область, смт. Лугини, вул. Армійська, 3, щодо дотримання вимог, встановлених законодавством України при здійсненні роздрібної торгівлі підакцизними товарами.

Перевіряючи обставини, які слугували підставою для прийняття відповідачем наказу від 15.10.2015 №601 "Про проведення фактичної перевірки", судом встановлено наступне.

У матеріалах справи міститься службова записка управління контролю за обігом та оподаткуванням №457/06-30-21-02-19 від 15.10.2016, відповідно до якої, ФОП ОСОБА_1 здійснювалась реалізація алкогольних напоїв за цінами, нижчими мінімальних роздрібних цін на горілку (а.с. 88).

Також, у матеріалах справи міститься доперевірочний аналіз господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, яким згідно бази АІС "Податковий блок" підсистеми "Моніторинговий центр" "Чеки РРО" виявлено реалізацію підприємцем алкогольних напоїв за цінами, нижчими мінімальних роздрібних цін на горілку (а.с. 89).

Указана інформація зібрана відповідачем відповідно до статей 61, 62, 72 Податкового кодексу України, і, на переконання суду, виявлені обставини, згідно підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, є безумовною підставою для проведення фактичної перевірки суб'єкта господарювання.

Так, абзацами 1, 2 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Встановлено, що фактична перевірка проведена працівниками Головного управління ДФС у Житомирській області на підставі направлень від 15.10.2015 №475 та №476, які 16.10.2015 пред`явлені під розписки позивачу (а.с. 14, 15).

Згідно розписок на указаних направленнях, позивачеві вручено наказ про проведення фактичної перевірки №601 від 16.10.2015, що підтверджується підписом останньої.

Проте, у ході судового розгляду справи встановлено, що фактичну перевірку було проведено за відсутності ФОП ОСОБА_1, так як остання перебувала на лікуванні в Коростенській центральній міській лікарні у період з 12.10.2015 по 23.10.2015 (а.с. 10).

Свідок ОСОБА_2, яка працює продавцем у ФОП ОСОБА_1, пояснила, що не була присутня у магазині під час проведення перевірки, замість неї у цей день в магазині була ОСОБА_3.

Допитана у якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що є власником приміщення, у якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 16.10.2015 до магазину прийшли перевіряючі, які фактично не проводили перевірку, а попросили її підписати документи, зазначивши при цьому, що їй нічого за це не буде. Також, вказала, що взагалі не повідомляла ані ФОП ОСОБА_1, ані продавця магазину про те, що контролюючим органом була проведена фактична перевірка.

З метою з'ясування істини, судом були допитані свідки - посадові особи Головного управління ДФС в Житомирській області, які безпосередньо проводили перевірку.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що прибувши до магазину, у якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, повідомили продавця про те, що відбудеться фактична перевірка та попросили викликати суб'єкта господарювання. Через певний проміжок часу прийшла жінка, яка представилась ОСОБА_1 Жодних сумнівів у тому, що це не ФОП ОСОБА_1, у них не виникло, так як останньою було пред'явлено під час перевірки податкові накладні, контрольні стрічки та інші документи, копії яких нею і завірялись.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказали, що ФОП ОСОБА_1 представилась ОСОБА_3

Суд зауважує, що покази ОСОБА_3 є не послідовними та мають певні розбіжності, зокрема, на запитання суду чи вона підписувала направлення на перевірку, остання не змогла дати однозначної відповіді, стверджуючи, що може вона, а може не вона.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зважаючи на те, що предметом оскарження у даній справі є наказ про проведення перевірки, суд вважає, що дотримання контролюючим органом порядку проведення перевірки доцільно розглядати у межах справи про оскарження рішення, прийнятого за наслідками проведеної перевірки.

Вказані обставини не мають жодного правового значення для вирішення даної справи, так як не стосуються предмету даного позову.

Суд наголошує, що у межах розгляду даної справи встановленню підлягають обставини, які слугували підставою для прийняття відповідачем спірного наказу.

Як на другу підставу, що безумовно свідчить про незаконність оспорюваного наказу, позивач посилається на Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, яким запроваджено мораторій на проведення контролюючими органами перевірок у 2015 році.

Проте, доводи позивача є помилковими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Із наведеного слідує, що з 1 січня 2015 року мораторій на проведення контролюючими органами перевірок не поширюється на платників, які реалізують підакцизні товари.

За визначенням пункту 215.1 статті 215 Податкового кодексу України, до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; пальне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

У ході судового розгляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями (а.с. 12), а тому мораторій на проведення перевірок, встановлений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, на неї не поширюється.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ прийнято межах повноважень контролюючого органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно положень, закріплених у статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при прийнятті спірного наказу.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 16 червня 2016 р.