Справа № 807/216/16
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Львів Справа № 876/3810/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

з участю секретаря - Бадівської О. О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року у справі № 807/216/16 за позовом ОСОБА_2 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (далі - Мукачівська ОДПІ), в якому просила визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу від 10 березня 2016 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 10 березня 2016 року № .

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, Мукачівська ОДПІ подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що факти порушень позивачем вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які послужили підставою для донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), мали місце та чітко зафіксовані в акті перевірки від 25 лютого 2016 року № 267/17-03/НОМЕР_2, а тому висновок суду першої інстанції про протиправність надіслання позивачу вимоги про сплату боргу та застосування до неї штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску та відповідно про наявність підстав для їх скасування є помилковим.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Мукачівською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків, який проводить незалежну професійну діяльність - ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 25 лютого 2016 року № 267/17-03/НОМЕР_2.

Вказаний акт містить висновок про порушення позивачем вимог пункту 2 частини першої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7 розділу ІІІ, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження сплати до бюджету єдиного внеску за 2012-2014 роки в сумі 27115,62 грн.

Вказані висновки обґрунтовані посиланням на те, що позивачем неправильно відображено суми доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, а саме: у таблицях 3 звіту про суми нарахованого єдиного внеску за 2012-2014 роки за січень-листопад відображено нульовий дохід, лише в грудні відображено річний оподатковуваний дохід, на який нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини.

На підставі згаданого акта перевірки Мукачівською ОДПІ надіслано позивачу вимогу про сплату боргу - недоїмки зі сплати єдиного внеску від 10 березня 2016 року № Ф- в сумі 27115,62 грн та прийнято рішення від 10 березня 2016 року № про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 3714,70 грн за донарахування єдиного внеску.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем як фізичною особою, що провадить незалежну професійну діяльність, правомірно визначено базу нарахування єдиного внеску з суми чистого доходу, зазначеного в податковій декларації про майновий стан і доходи, що свідчить про безпідставність донарахування їй єдиного внеску.

Суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівника чи підприємцями.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закон, для яких звітним періодом є календарний рік.

Згідно з пунктом 4.12 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 454 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, формують та подають до органів доходів і зборів звіт згідно з таблицею 3 додатка 5 до цього Порядку.

У зазначеній таблиці підлягає відображенню сума нарахованого єдиного внеску помісячно за звітний рік, виходячи з суми доходу, заявленого в податковій декларації, шляхом множення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на розмір єдиного внеску.

Аналогічні положення містяться і в Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року № 22-2, який був чинний до 03 грудня 2013 року.

Викладені правові норми дають підстави для висновку, що звітним періодом для платників єдиного внеску, які займаються нотаріальною діяльністю, є календарний рік. Подавати таку звітність та сплачувати єдиний внесок вони зобов'язані до 1 травня наступного року, виходячи з суми чистого доходу, заявленого в податковій декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, з врахуванням розміру мінімального страхового внеску за місяць та максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Як видно з матеріалів справи, у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2012-2014 роки позивачем зафіксовано суми чистого оподатковуваного доходу, які є базою для нарахування єдиного внеску, зокрема, за 2012 рік в розмірі 66154,94 грн, за 2013 рік - 155498,97 грн, за 2014 рік - 229859,26 грн.

При поданні звітності про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску за 2012-2014 роки, позивачем вказаний вище дохід відображено у таблиці 3 додатка 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, як такий, що отриманий у грудні відповідного року. При цьому розмір єдиного внеску визначено з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Натомість, згідно з книгами обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, позивач за 2012-2014 роки отримала дохід в розмірах, задекларованих у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, однак, такий дохід отримувався щомісячно, а не лише в грудні як зафіксовано у звітності про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску.

Відтак, виходячи із сум отриманого доходу позивач зобов'язана була обчислювати суму єдиного внеску помісячно в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), та з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, і сплатити її до 01 травня наступного року за звітним.

Суд вважає за необхідне зазначити, що передбачений для самозайнятих осіб річний звітний період стосується лише періодичності подання такими особами звітності органу доходів і зборів та не встановлює порядку нарахування єдиного внеску, а відтак, і не виключає їх обов'язок здійснювати обчислення єдиного внеску помісячно, виходячи з отриманого доходу на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновками Мукачівської ОДПІ щодо заниження позивачем розміру єдиного внеску, що підлягав сплаті за 2012-2014 роки, на суму 27115,62 грн, що вказує на правомірність надіслання позивачу вимоги про сплату боргу від 10 березня 2016 року № Ф- та застосування до позивача штрафних санкцій рішенням від 10 березня 2016 року № .

За наведених обставин, суд вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року у справі № 807/216/16 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А. І. Рибачук

Судді В. М. Багрій

Д. М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 21 червня 2016 року.