Справа № 2-а-5-6193/09/1423
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2010-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2010 р.Справа № 2-а-5-6193/09/1423

Категорія:2.19.5Головуючий в 1 інстанції: Алєйніков В.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Осіпова Ю.В.,
суддів Золотнікова О.С., Кравця О.О.,
при секретарі Криульовій А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва про захист права на пенсійне забезпечення, -

В С Т А Н О В И Л А:
19.10.2009 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва про скасування рішення Управління ПФУ у Центральному районі м. Миколаєва від 14.10.2009року №699 про відмову у задоволенні його заяви від 08.10.2009р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`призначити позивачу пенсію за вислугу років з моменту подання заяви, тобто з 08.10.2009 року.
Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.11.2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення комісії з пенсійних питань при Управлінні Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва №699 від 14.10.2009 року в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсійного забезпечення за вислугою років в порядку статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на отримання пенсійного забезпечення за вислугою років в порядку статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру`період проходження ним військової служби з 5 серпня 1982 року по 23 квітня 1996 року та призначити позивачу пенсійне забезпечення за вислугою років в порядку статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру`з часу звернення з 08.10.2009 року.
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, начальник Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва 20.11.2009 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при вирішенні справи судом першої інстанції порушено норми матеріального права. Так, на думку апелянта, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено включення до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, проходження військової служби на посадах курсанта військових навчальних закладів та офіцерських у Збройних Силах України. Таким чином, Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва вважає, що рішення №699 від 14.10.2009 року винесено правомірно та просить скасувати постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.11.2009 року, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ позивача, який вважав за необхідне залишити постановлене судове рішення без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 в період з 05.08.1982 року по 24.04.1996 року проходив військову службу у Збройних Силах, у тому числі з 05.08.1982 року по 26.06.1987 року курсантом Ростовського Вищого Командно - Інженерного училища ракетних військ ім. Головного маршала артилерії ОСОБА_2 .
З 26.09.1987 року по 04.09.1987 року позивач проходив в/службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника расчоту, з 04.09.1987 року по 22.03.1991 року був інженером расчоту цієї ж в/частини. Далі, з 22.03.1991 року по 30.07.1992 року він проходив в/службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника відділення підгтовки та пуску .
З 13.11.1992 року по 07.03.1995 року проходив в/службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді помічника командира батареї по роботі з особистим складом, з 07.03.1995 року по 05.05.1995 року на посаді - командира взводу викладача, а з 05.05.1995 року по 28.02.1996 року на посаді старшого інженера групи цієї ж військової частини..
В період з 28.02.1996 року по 24.04.1996 року перебував у розпорядженні Генерального прокурора України.
З 24 квітня 1996 року позивач перебував на посадах слідчого та прокурорських посадах у військовій прокуратурі.
Наказом військового прокурора Миколаївського гарнізону №134/ОС від 06.10.2009 року ОСОБА_1 за станом здоров`я був звільнений з військової служби з посади заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону .
08.10.2009 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва із заявою про нарахування та призначення йому пенсії за вислугу років з дня звернення.
Рішенням Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва від 14 жовтня 2009 року №699 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на Закон України «Про прокуратуру», яким не передбачено зарахування до 20-річного стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, всього періоду військової служби (крім строкової).
Встановлені обставини справи в апеляційній скарзі не оспорюються.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для зарахування строку проходження позивачем військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбаченої ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».
Так, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.
Згідно ч.5 названої статті Закону, до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу.
Зокрема, Законом СРСР від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов`язок`і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року №193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.
Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР`встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»(в редакції Закону від 25 березня 1992 року) навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(в редакції Закону від 20 грудня 1991 року) час перебування громадян на військовій службі зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.
Наведені норми законодавства діяли протягом усього зазначеного вище періоду проходження позивачем військової служби у Збройних Силах до переводу на посаду слідчого військової прокуратури. При цьому положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру`в редакції Закону від 26 листопада 1993 року, що діяла на час переводу ОСОБА_1 для подальшої служби в органи прокуратури України, не містила будь-яких заборон та застережень щодо можливості зарахування усього строку попередньої військової служби позивача до стажу роботи прокурорсько-слідчого працівника, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі названої статті Закону.
На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що на момент переводу для подальшого проходження служби на посаду слідчого військової прокуратури, тобто на 24 квітня 1996 року, ОСОБА_1 , відповідно до положень чинного на той час законодавства України, мав право на зарахування усього строку військової служби до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, передбачену ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».
Проте, протягом 1999-2001 років, тобто після переводу позивача для подальшого проходження служби до органів військової прокуратури, до чинного законодавства України було внесено ряд змін, які істотно звузили зміст та обсяг права останнього на зарахування часу проходження військової служби у Збройних Силах до стажу роботи за новою спеціальністю прокурорсько-слідчого працівника, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Так, Законом України від 18 червня 1999 року № 766-ХІV Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу`викладено в новій редакції, згідно якої, зі статті 25 виключено норму, якою було передбачено зарахування курсантам періоду навчання у військово-навчальних закладах як строкової військової служби.
Законом України від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ статтю 50-1 Закону України «Про прокуратуру`викладено в новій редакції, яка передбачає вичерпний перелік державних органів та посад, час роботи на яких включається до 20-ти річного стажу роботи, що дає право прокурорським працівникам, переліченим у статті 56 цього ж Закону, на пенсію за вислугою років. Згідно з цією редакцією статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру`до зазначеного стажу включається лише строкова військова служба.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Крім того, відповідно до ст.46-1 Закону України «Про прокуратуру», військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру`і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»(в редакції Закону від 04 квітня 2006 року), а також ч.1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(в редакції Закону від 03 листопада 2006 року) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
При цьому, як зазначається у преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту. Наведене обумовлює пріоритетність застосування положень цього Закону перед нормами інших законодавчих актів, в тому числі і ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які стосуються соціального і правового захисту військовослужбовців, але не відповідають або суперечать йому.
На підставі викладеного висновок суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача є обґрунтованим та правильним.
Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, судова колегія, на підставі ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду 1-ї інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу начальника Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва - залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва про захист права на пенсійне забезпечення без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Осіпов Ю.В.

Судді: Золотніков О.С.

Кравець О.О.