Справа № 813/45/16
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року № 813/45/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивач не прибув,

представників відповідача Красій Н.Р., Шеремети Н.М., Болюби О.В.,

третя особа не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області з врахуванням уточнених позовних вимог про:

- визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області щодо недотримання п'ятиденного строку для надання відповіді на адвокатські запити ОСОБА_4, а також відмови у наданні інформації на адвокатські запити № 09.2015/194 від 12.09.2015 року, № 10.2015/225 від 13.10.2015 року, № 10.2015/246 від 23.10.2015 року;

- зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області надати ОСОБА_4 належним чином завірені та читабельні документи у відповідь на адвокатський запит № 09.2015/194 від 12.09.2015 року;

- стягнення з управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати в розмірі 7270,28 грн, з яких: судовий збір в розмірі 1674,63 грн; витрати на проїзд до суду в розмірі 974,90 грн; витрати на конверти та відправлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення в розмірі 120,75 грн; втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять в розмірі 4500 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем відмовлено позивачу в наданні інформації на його адвокатські запити № 09.2015/194 від 12.09.2015 року, № 10.2015/225 від 13.10.2015 року, № 10.2015/246 від 23.10.2015 року, які скеровувались ним в інтересах ОСОБА_5, з метою надання останньому правової допомоги на підставі укладеного договору про надання правової допомоги адвокатом та довіреності на представництво інтересів. Відмова відповідача мотивована тим, що запитувана позивачем інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом. Позивач із такою відмовою не погоджується, покликаючись на те, що в договорі про надання правової допомоги адвокатом та довіреності містилася згода його клієнта ОСОБА_5 на отримання ним в інтересах останнього запитуваної інформації. Крім того, позивач зазначає, що такі відповіді надано відповідачем з порушенням строку, визначеного ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. У попередніх судових засіданнях позивач надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Пояснили, що управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Львівської області відмовлено в наданні відповіді на адвокатські запити позивача, оскільки запитувана позивачем інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом, покликаючись на ст. 21 Закону України «Про інформацію». На підтвердження надання відповідей на адвокатські запити позивача у строк, передбачений ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надали витяги із журналів вихідної кореспонденції. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди заперечили, покликаючись на те, що позивачем не наведено жодного факту заподіяння йому діями управління моральної шкоди, не доведено причинного зв'язку між діями управління та спричиненням фізичних та моральних страждань позивачу, не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Просили в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити повністю. В задоволенні стягнення понесених позивачем судових витрат також заперечили в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими конвертами поверненими на адресу суду із відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання». Згідно із ч. 11 ст. 35 КАС України, третя особа вважається повідомленим належним чином. За таких обставин суд на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України ухвалив розглянути справу у відсутності третьої особи на підставі наявних у справі доказів, згідно із ч. 6 ст. 71 КАС України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Матеріалами справи стверджується, що позивач звертався до управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Львівської області із адвокатськими запитами № 09.2015/194 від 12.09.2015 року, № 10.2015/225 від 13.10.2015 року, № 10.2015/246 від 23.10.2015 року, у яких позивач у межах надання правової допомоги гр. ОСОБА_5 та згідно із ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» просив надати наступну інформацію:

1. Чи було призначено пенсію гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1? Якщо так, то коли та в якому розмірі?

2. Чи проводиться на даний час виплата ОСОБА_5 призначеної пенсії? Якщо так, прошу надати копії підтверджуючих документів;

3. Якщо ні, прошу вказати з яких причин таку виплату припинено та надати копії підтверджуючих документів.

Листами управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області від 18.09.2015 року № 4543/03-36, від 22.10.2015 року № 5160/03-36 та від 11.11.2015 року № 5651/03-36 відмовлено у наданні інформації на адвокатські запити ОСОБА_4, покликаючись на те, що запитувана інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області щодо недотримання п'ятиденного строку для надання відповіді на адвокатські запити ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 9 зворот) адвокатський запит ОСОБА_4 № 09.2015/194 від 12.09.2015 року отриманий управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області 16.09.2015 року.

Листом управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області від 18.09.2015 року № 4543/03-36 оформлено відповідь на адвокатський запит ОСОБА_4 № 09.2015/194 від 12.09.2015 року. Однак відбиток штемпелю на поштовому конверті свідчить про те, що такий конверт відправлений позивачу лише 21.10.2015 року, тобто пізніше п'яти робочих днів з дня отримання такого запиту.

Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 11) адвокатський запит ОСОБА_4 № 10.2015/225 від 13.10.2015 року отриманий управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області 15.10.2015 року.

Листом управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області від 22.10.2015 року № 5160/03-36 оформлено відповідь на адвокатський запит ОСОБА_4 № 10.2015/225 від 13.10.2015 року. Однак відбиток штемпелю на поштовому конверті свідчить про те, що такий конверт відправлений позивачу лише 30.10.2015 року, тобто пізніше п'яти робочих днів з дня отримання такого запиту.

Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 13) адвокатський запит ОСОБА_4 № 10.2015/246 від 23.10.2015 року отриманий управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області 27.10.2015 року.

Листом управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області від 11.11.2015 року № 5651/03-36 оформлено відповідь на адвокатський запит ОСОБА_4 № 10.2015/246 від 23.10.2015 року. Однак відбиток штемпелю на поштовому конверті свідчить про те, що такий конверт відправлений позивачу лише 17.11.2015 року, тобто пізніше п'яти робочих днів з дня отримання такого запиту.

Покликання представника відповідача на той факт, що згідно витягу із журналу вихідної кореспонденції відповіді на адвокатські запити надані у строк, визначений Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» спростовуються відбитками штемпелю на поштових конвертах із відповідями на адвокатські запити позивача, які свідчать про те, що відповідачем із значним порушенням строку відправлено таку кореспонденцію позивачу. Запис у журналі вихідної кореспонденції, який не містить штампу пошти, не є свідченням передачі такої кореспонденції на поштове відділення та відправлення такої кореспонденції адресату у дату здійснення такого запису.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені строки, які визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при наданні відповідей на адвокатські запити позивача № 09.2015/194 від 12.09.2015 року, № 10.2015/225 від 13.10.2015 року, № 10.2015/246 від 23.10.2015 року.

З огляду на зазначене, суд вважає, що дії відповідача щодо порушення строків надання відповідей на адвокатські запити позивача № 09.2015/194 від 12.09.2015 року, № 10.2015/225 від 13.10.2015 року, № 10.2015/246 від 23.10.2015 року є протиправними.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області щодо відмови у наданні інформації на адвокатські запити позивача № 09.2015/194 від 12.09.2015 року, № 10.2015/225 від 13.10.2015 року, № 10.2015/246 від 23.10.2015 року, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатура України є недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 20 зазначеного Закону під час здійснення діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Виходячи з аналізу зазначених норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

Згідно із ст. 20 Закону України «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація та службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації», конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації», таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Визначення службової інформації наведено в ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якої, відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Суд зазначає, що відповідачем при наданні відмови у наданні інформації на адвокатські запити позивача № 10.2015/225 від 13.10.2015 року та № 10.2015/246 від 23.10.2015 року, не взято до уваги долучену позивачем копію договору про надання правової допомоги адвокатом № 20.15.049 від 11.08.2015 року, укладеного між ним (адвокатом) та ОСОБА_5 (клієнтом), в п. 2 якого зазначено, що «для виконання цього договору клієнт надає адвокату повноваження, які передбачені Конституцією України, КАСУ, ЦПК, КПК, ГПК: отримувати та знайомитися із матеріалами, які необхідні для виконання умов договору, доручень та усних домовленостей (в т.ч. персональними даними, матеріалами справи, медичними документами, та такими, що становлять банківську таємницю, та інші) робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи..».

Також відповідачем не взято до уваги долучену позивачем копію довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 12.08.2015 року, згідно якої серед іншого ОСОБА_5 цією довіреністю уповноважив позивача «… вести мої справи в Пенсійному фонді у Миколаївському районі Львівської області по питанню оформлення пільгової пенсії, по одержанню належних довідок та будь-яких інших документів в усіх установах та виконувати інші дії для такого виду повноважень.»

Відтак, суд приходить до висновку, що відмова управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області у наданні інформації на адвокатські запити ОСОБА_4 № 10.2015/225 від 13.10.2015 року та № 10.2015/246 від 23.10.2015 року, є протиправною.

Така протиправність дій відповідача також підтверджується листом-відповіддю Пенсійного фонду України від 06.01.2016 року № 13518/0-11 на звернення позивача, згідно якого ПФУ зазначає, що враховуючи договір про надання правової допомоги та довіреність про представництво, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області дано доручення забезпечити надання позивачу інформації щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_5

На час розгляду даної справи у суду відсутні відомості про виконання доручення Пенсійного фонду України про забезпечення надання позивачу інформації щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_5 головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. А управління Пенсійного фонду України у Миколаївському районі Львівської області поряд із зазначеним дорученням Пенсійного фонду України, продовжує заперечувати в суді право позивача на отримання ним запитуваної інформації згідно його адвокатських запитів № 10.2015/225 від 13.10.2015 року та № 10.2015/246 від 23.10.2015 року.

Крім того, суд звертає увагу на суперечність дій та бездіяльності відповідача, а саме: відмовляючи у наданні інформації на адвокатські запити позивача, відповідач покликався на те, що запитувана адвокатом інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом. Поряд з цим, в ході розгляду даної справи, відповідачем скеровано позивачу рішення від 21.01.2014 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_5, що підтверджується листом відповідача від 12.01.2016 року № 186/03-29. Зазначене є свідченням визнання відповідачем протиправності його дій щодо відмови у наданні інформації на адвокатські запити ОСОБА_4, оскільки позивачем у його запиті ставились питання призначення та виплати пенсії гр. ОСОБА_5, а також причини припинення виплати пенсії, на зазначені питання позивач просив надати підтверджуючі документи. Фактично рішення відповідача від 21.01.2014 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_5 є відповіддю на усі поставлені позивачем у запитах запитаннях.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області щодо відмови у наданні інформації на адвокатський запит позивача № 09.2015/194 від 12.09.2015 року та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області надати ОСОБА_4 належним чином завірені та читабельні документи у відповідь на адвокатський запит № 09.2015/194 від 12.09.2015 року, то у задоволенні таких вимог суд відмовляє, оскільки до адвокатського запиту позивача № 09.2015/194 від 12.09.2015 року останнім долучено лише копію ордеру та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, однак не долучено копії договору про надання правової допомоги адвокатом № 20.15.049 від 11.08.2015 року, укладеного між ним (адвокатом) та ОСОБА_5 (клієнтом) та/або копії довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 12.08.2015 року, відповідно до яких ОСОБА_5 надає згоду на отримання адвокатом ОСОБА_4 інформації про призначення, виплату, розмір та оформлення його пенсії.

Крім того, в ході розгляду даної справи відповідачем повторно скеровано позивачу належним чином засвідчену та читабельну копію рішення від 21.01.2014 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_5, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то суд вважає таку вимогу необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведено, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи те, що позивач не навів доказів причинного зв'язку між діями управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області та завданою йому моральною шкодою, не вказав конкретно у чому полягає така шкода, не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї вимоги позивача.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають до часткового задоволення, а саме визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області щодо недотримання п'ятиденного строку для надання відповіді на адвокатські запити ОСОБА_4 № 09.2015/194 від 12.09.2015 року, № 10.2015/225 від 13.10.2015 року, № 10.2015/246 від 23.10.2015 року та визнання протиправною відмови управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області у наданні інформації на адвокатські запити ОСОБА_4 № 10.2015/225 від 13.10.2015 року та № 10.2015/246 від 23.10.2015 року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати в розмірі 7270,28 грн, з яких: судовий збір в розмірі 1674,63 грн; витрати на проїзд до суду в розмірі 974,90 грн; витрати на конверти та відправлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення в розмірі 120,75 грн; втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять в розмірі 4500 грн.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України на користь позивача слід присудити судовий збір у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено судовий збір за позовну вимогу про визнання дій відповідача неправомірними щодо недотримання п'ятиденного строку для надання відповіді на адвокатські запити та відмови у наданні інформації на адвокатські запити у розмірі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією, яка міститься у матеріалах справи.

Щодо стягнення на користь позивача понесених ним витрат на конверти та відправлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення в розмірі 120,75 грн та втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять в розмірі 4500 грн., то суд зазначає, що такі витрати не входять в обсяг витрат, пов'язаних з розглядом справи, перелік яких передбачений ст. 87 КАС України.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат на проїзд до суду в розмірі 974,90 грн, а саме витрат на бензин, то суд зазначає, що позивачем не надано підтвердження відсутності наявного сполучення транспортом загального користування та доцільності використання власного транспорту, крім того, позивачем не обґрунтовано придбання палива в розмірі 974,90 грн з розрахунку на відстань сполучення між населеним пунктом, де проживає позивач та де знаходиться суд, тому у стягненні таких витрат суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області щодо недотримання п'ятиденного строку для надання відповіді на адвокатські запити ОСОБА_4 № 09.2015/194 від 12.09.2015 року, № 10.2015/225 від 13.10.2015 року, № 10.2015/246 від 23.10.2015 року.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області у наданні інформації на адвокатські запити ОСОБА_4 № 10.2015/225 від 13.10.2015 року та № 10.2015/246 від 23.10.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Миколаївському районі Львівської області на користь ОСОБА_4 (81652, АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 551,20 грн (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

В задоволенні стягнення решти судових витрат відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний 21.06.2016 року.

Суддя Сидор Н.Т.