Справа № 805/80/16-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 р. Справа № 805/80/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Час прийняття: 11 год. 15 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аляб'єва І.Г., суддів: Кравченко Т.О., Куденкова К.О.

при секретарі судового засідання Филиппенко М.С.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області: Суліми Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Красноармійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказу, поновлення на службі та зобов'язання виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області), Красноарміського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, у якому просила:

- скасувати наказ ГУ МВС в Донецькій області № 376 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

- поновити позивача на роботі;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Під час судового розгляду справи ухвалами суду також залучено співвідповідачів - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС України в Донецькій області) та Димитрівський міський відділ ГУ МВС в Донецькій області (далі - Димитрівський МВ).

Позивач обґрунтовувала свій позов тим, що її незаконно звільнено з посади слідчого слідчого відділення Димитрівського МВ за скороченням штатів.

Зокрема, її належно не повідомлено про майбутнє скорочення, не запропоновано іншої роботи відповідно до наявної кваліфікації, не враховано її бажання проходити службу у Національній поліції та особисті моральні і ділові якості. Також позивач посилається на свій статус молодого спеціаліста, що, на її думку, позбавляє роботодавця права звільнити її доки не сплине трирічний строк з моменту прийняття на службу.

Крім викладеного позивач посилалась на те, що станом на момент звільнення була вагітною, що унеможливлювало її звільнення в разі незнаходження іншої роботи.

Від Міністерства внутрішніх справ України до суду надійшли письмові заперечення на позов, у яких відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Посилаються на те, що роботодавець не зобов'язаний вживати заходів щодо працевлаштування позивача у Національну поліцію. Також вказують на те, що позивач не зверталася з заявою про вступ до Національної поліції. Крім цього зазначають, що позивач не перебувала у безпосередніх трудових відносинах з Міністерством внутрішніх справ України, а роботодавець - Димитрівський МВ ще не ліквідовано, тому вимоги про стягнення середнього заробітку саме з Міністерства внутрішніх справ України є необґрунтованими.

ГУ МВС України в Донецькій області також надіслало до суду заперечення на позов, у яких просить відмовити в його задоволенні. Зазначають, що про майбутнє звільнення позивач повідомлена завчасно, та подала рапорт про звільнення, де вказала підставою звільнення пункт «г» (за скороченням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114). Вказують, що позивач не зверталася з заявою про вступ до Національної поліції.

Також ГУ МВС України в Донецькій області зазначає, що до спірних відносин не підлягає застосуванню Кодекс законів про працю України, тому обставини вагітності не мають правового значення для вирішення справи.

Крім викладеного, вказують на виконання відповідачем обов'язку з повідомлення центру зайнятості про масове вивільнення працівників, а також про неможливість задоволення вимоги про поновлення на роботі внаслідок скорочення усіх штатних посад Димитрівського МВ.

ГУ НП в Донецькій області надіслало до суду заперечення на позов, у яких просить відмовити в його задоволенні. Посилаються на те, що Національна поліція є новоствореним органом та не можеу виступати правонаступником ГУ МВС України в Донецькій області в трудових правовідносинах.

Від Димитрівського МВ до суду також надійшли заперечення на позов, у яких відповідач просить відмовити у його задоволенні.

Зазначають, що позивач самостійно подала рапорт про звільнення, де вказала підставою звільнення пункт «г» (за скороченням) Положення № 114, який і був задоволений. Водночас, твердження позивача про подання рапорту про звільнення за іншим пунктом Положення, за інформацією Димитрівського МВ, не знаходить свого підтвердження.

Також вказують, що про майбутнє звільнення позивач повідомлена завчасно. Щодо посилань позивача на неможливість вчасного отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, зазначають, що це спростовується листом відділу кадрів від 06 листопада 2015 року, у якому зазначено про необхідність отримання позивачем таких документів.

Крім викладеного, зазначають про неможливість поновлення позивача в органах внутрішніх справ, оскільки, за загальним правилом, особа може бути поновлена лише на попередній посаді, яка наразі скорочена.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 12 січня 2016 року та неодноразово зупинялося ухвалами суду від 27 січня, 23 лютого, 29 та 30 березня, 06, 12 та 19 квітня 2016 року.

До судового засідання, призначеного на 09 червня 2016 року, з'явилися представники Позивача та представник Димитрівського МВ.

Інші особи, які не беруть участь у справі, до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши думку представників позивача та Димитрівського МВ, у відповідності до положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за відсутності осіб, які не з'явилися до судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача, його представників, представників відповідачів та показання свідків, суд встановив наступне.

З 2013 року ОСОБА_4 (під час судового розгляду змінила прізвище на ОСОБА_4) проходила службу в органах внутрішніх справ. З 28 листопада 2014 року займала на посаду слідчого слідчого відділення в Димитрівському МВ, звання - лейтенант міліції.

Наказом ГУ МВС в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 376 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за скороченням (підпункт «г» пункту 64 Положення № 114).

На момент звільнення позивач була вагітною, що підтверджується наступними доказами: епікриз історії хвороби № 10093/1298, виданий Димитрівською центральною міською лікарнею; довідки цієї ж лікарні від 28 грудня 2016 року б/н, від 16 травня 2016 року № 144; від 06 червня 2016 року б/н.

Про свою обізнаність з фактом вагітності позивача на момент звільнення також повідомили допитані у судовому засіданні свідки: старший дільничний інспектор Димитрівського МВ ОСОБА_11., інспектор чергової частини Димитрівського МВ ОСОБА_7

Також встановлено, що при звільненні відповідачами не вживалися заходи з працевлаштування ОСОБА_4

Водночас, 07 вересня 2015 року до Димитрівського міського центру зайнятості Димитрівським МВ подано інформацію про заплановане масове вивільнення працівників за формою 4-ПН. 09 листопада 2015 року до Димитрівського міського центру зайнятості від Красноармійського відділу поліції надійшла інформація про фактичне звільнення окремих працівників Димитрівського МВ (у тому числі позивача) за скороченням.

Трудову книжку та копію наказу про звільнення позивач отримала 16 та 22 грудня 2015 року відповідно.

Здійснивши оцінку обставин справи та надавши їм юридичної кваліфікації, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. При цьому виходить з такого.

За твердженням позивача, перед звільненням вона, як і інші працівники Димитрівського МВ, писала рапорт про звільнення за пунктом «з» Положення № 114 та заяву про вступ до Національної поліції, які здавала начальнику відділу кадрів Димитрівського МВ.

В якості доказу позивач надала до суду копію заяви про вступ до Національної поліції, датованої 06 листопада 2015 року. Згідно з її поясненнями, копію вказаної заяви вона зняла перед її подачею.

Далі, за твердженням позивача, начальник відділу кадрів попросила переписати рапорт про звільнення через технічну помилку. В якості прикладу надала рапорт про звільнення пунктом «г» Положення № 114.

З матеріалів справи вбачається, що у кінцевому варіанті рапорту, поданого позивачем, підставою звільнення вказано пункт «г» Положення № 114.

Начальник відділу кадрів Димитрівського МВ ОСОБА_8 надала свої пояснення у судовому засіданні як свідок, та зазначила, що не пам'ятає які саме рапорти та заяви подавала позивач.

Водночас, за інформацією Димитрівського МВ та ГУ НП в Донецькій області, до канцелярії відповідних установ не надходило заяв позивача про вступ до Національної поліції.

Інші свідки, допитані в судовому засіданні, зокрема начальник слідчого відділу Димитрівського МВ ОСОБА_9, старший дільничний інспектор Димитрівського МВ ОСОБА_11., інспектор чергової частини Димитрівського МВ ОСОБА_7 повідомили про те, що їм достеменно не відомо які рапорти та заяви позивач подавала до відділу кадрів Димитрівського МВ.

Зміст показань свідків зводиться до того, що за декілька днів до запланованого масового звільнення, усі працівники Димитрівського МВ були зібрані разом та їм було роз'яснено про необхідність написання рапортів про звільнення, та, у разі виявлення бажання, заяв про вступ до Національної поліції. Написання вказаних заяв працівниками Димитрівського МВ відбувалося окремо, як правило, у власних кабінетах. Подання заяв здійснювалося до відділу кадрів також окремо, або групами по декілька працівників. Також встановлено, що відділом кадрів не здійснювався облік поданих заяв.

Системний аналіз матеріалів справи та показань свідків дає можливість зробити висновок про недоведеність позивачем факту подання заяви про вступ до Національної поліції.

Надана позивачем копія заяви про вступ до Національної поліції не приймається як доказ, з огляду на відсутність будь-яких відміток про вручення цієї заяви. Крім того, дата подачі, що міститься на заяві, а саме 06 листопада 2015 року, суперечить показанням свідків, за якими усі заяви подавалися 05 листопада 2015 року.

Надаючи правову оцінку переліченим обставинам, суд керується наступними нормами закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Частиною першою статті 18 Закону № 565 було визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (далі - Закон № 580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Закон № 580 офіційно оприлюднений 06 серпня 2015 року у газеті «Голос України» № 141-142.

Відповідно до пункту 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Таким чином, з 07 серпня 2015 року набули чинності пункти 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, в силу прямої норми Закону (пункт 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580) з дня опублікування цього Закону, тобто з 06 серпня 2015 року, всі працівники міліції, в тому числі Позивач, вважалися такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

З огляду на це суд не приймає доводи Позивача, що вона не була повідомлена у встановленому законодавством порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580, який набув чинності з 07 серпня 2015 року, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Аналіз п. 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 зумовлює висновок, що законодавець передбачив можливість прийняття працівників міліції на службу до поліції.

Однак така можливість обумовлена наявністю бажання працівника міліції проходити службу в поліції, а також відповідністю такого працівника міліції вимогам до поліцейських, які визначені Законом № 580.

Згідно з абзацом 1 пункту 10 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580, який набув чинності з 07 серпня 2015 року, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

При цьому згідно з пунктом 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580, який набув чинності з 07 серпня 2015 року, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

За обставин, коли позивач не довела подання заяви про вступ до Національної поліції, її належало звільнити за скороченням штатів, як це передбачено вищенаведеними нормами Закону.

Не є перешкодою для звільнення, згідно з Законом № 580, і статус позивача як молодого спеціаліста.

Водночас, таке звільнення мало супроводжуватися вжиттям заходів щодо працевлаштування позивача, оскільки остання знаходилася у стані вагітності.

Так, відповідно до пункту 17 Положення № 114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Як встановлено судом, Димитрівським МВ та ГУ МВС України в Донецькій області не вживалися заходи з працевлаштування позивача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 6 листопада 1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП, зокрема, вагітних жінок провадиться з обов'язковим працевлаштуванням. Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я). Передбачені частиною третьою статті 184 КЗпПгарантії поширюються і на випадки звільнення у зв'язку з закінченням строку договору зазначених працівників, коли вони були прийняті на сезонні роботи.

Ураховуючи наведене, суд дійшов такого правового висновку: частиною третьою статті 184 КЗпП встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, вагітної жінки та передбачено обов'язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору. Оскільки згідно зі статтею 235 зазначеного Кодексу підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, то у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом обов'язку по працевлаштуванню звільненого працівника може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 21-303а13.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи з викладеного, та керуючись частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області вжити заходів щодо працевлаштування позивача.

Вирішуючи питання про стягнення середнього розміру грошового забезпечення, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100). Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Так, з наданих суду довідок Димитрівського МВ ГУМВС України в Донецькій області вбачається, що позивачу нараховано середньомісячне грошове забезпечення за період з вересня 2015 року по жовтень 2015 року у розмірі 8 406,50 грн. (грошове забезпечення за вересень 2015 року - 3655,00 грн., за жовтень 2015 року - 4751,50 грн).

Згідно з довідкою від 04 квітня 2016 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 складає: 137,81 гривень.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів в період з 07 листопада 2015 року по день винесення судового рішення (09 червня 2016 року) становить 148 днів.

Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 137,81 грн. * 148 днів = 20 395,88 грн.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Красноармійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказу, поновлення на службі та зобов'язання виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 376 о/с в частині рішення про звільнення лейтенанта міліції слідчого слідчого відділення Димитровського міського відділу ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ - скасувати.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області вжити заходи щодо працевлаштування ОСОБА_4.

Стягнути з Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_4 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 року по 09 червня 2016 року у розмірі 20 395,88 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова в частині стягнення з Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_4 суми грошового забезпечення за один місяць вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова у повному обсязі виготовлена та підписана 14 червня 2016 року.

Головуючий суддя Аляб'єв І.Г.

Судді Кравченко Т.О.

Куденков К.О.