Справа № 210/5114/15-а
Суддя: Літвіненко Н. А.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5114/15-а
Провадження № 2-а/210/25/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

"13" червня 2016 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Літвіненко Н.А.,

при секретарі Рябченко І.В.,

розглянувши в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до начальника відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області», головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу та Широківського району Барабаш Валерія Михайловича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом до начальника відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області», головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу та Широківського району Барабаш В.М. про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посилаючись на те, що 19.10.2015 року постановою № 117 начальника відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області» головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів Барабаш В.М. було визнано винним позивача за ст. 42 КУпАП та накладено штраф у розмірі 306,00 грн.

Вважає дану постанову необґрунтованою та винесеною з порушеннями чинного законодавства України, оскільки під час складання постанови не дотримано вимоги КУпАП не з'ясовані і не доведені обставини які б підтверджували, що в діях позивача є ознаки проступку за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

В обґрунтування заявленого позову посилався на наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В порушення вказаних вимог в оскаржуваній постанові не наведено жодних доказів вчинення правопорушення позивачем, за таких обставин факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 42 КУпАП є недоведеним з наступних підстав:

Об'єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони здоров'я, які врегульовані цілою низкою нормативних актів, серед яких Закони України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону праці» тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», про порушення вимог якої йдеться в оскаржувані постанові, передбачено, у процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій їх власник зобов'язаний створити безпечні і здорові умови праці та відпочинку, що відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці роботодавець зобов'язаний повідомити про це відповідний орган державного нагляду за охороною праці.

Відповідно до п. 7 Розділу І. Загальні положення Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» (далі - ДСНП №248), затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України 08.04.2014 №248 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 6 травня 2014 р. за № 472/25249, яким передбачено значення термінів, що вживаються у вказаних ДСНП.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець свідомо допускає випадки, коли дотримання безпечних умов праці та повне усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці неможливо. В таких випадках законодавець покладає на роботодавця низку обов'язків, пов'язаних з наявністю на робочому місці працівника небезпечних і шкідливих виробничих факторів, зокрема:

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону праці» під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально - профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, зазначеному законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону праці» на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов'язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, а також мийні та знешкоджувальні засоби. Працівники, які залучаються до разових робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварій, стихійного лиха тощо, що не передбачені трудовим договором, повинні бути забезпечені зазначеними засобами.

Отже, за умови дотримання вказаних вимог законодавства суспільні відносини у сфері охорони здоров'я не можуть вважатися порушеними, а тому відсутній об'єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 42 КУпАП.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. №442, передбачено, що на підприємствах, в організаціях, установах (далі - підприємство) незалежно від форм власності та господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працівників, а також на їхнє потомство як тепер, так і в майбутньому, проводиться атестація робочих місць за умовами праці.

Відповідно до п. 2 Порядку основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Відповідно до п. 1.4. Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Методичні рекомендації), затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 р. № 41, атестація робочих місць передбачає: виявлення на робочому місці шкідливих і небезпечних виробничих факторів та причин їх виникнення; дослідження санітарно-гігієнічних факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці щодо відповідності їх вимогам стандартів, санітарних норм і правил; обґрунтування віднесення робочого місця до відповідної категорії за шкідливими умовами праці; підтвердження (встановлення) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, додаткову відпустку, скорочений робочий день, інші пільги і компенсації залежно від умов праці; перевірку правильності застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення; розв'язання спорів, які можуть виникнути між юридичними особами і громадянами (працівниками) стосовно умов праці, пільг і компенсацій; розроблення комплексу заходів по оптимізації рівня гігієни і безпеки, характеру праці і оздоровлення трудящих; вивчення відповідності умов праці рівневі розвитку техніки і технології, удосконалення порядку та умов установлення і призначення пільг і компенсацій.

Відповідно до п. 8 Порядку передбачено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ.

Відповідно до п. 1.4. Методичних рекомендацій карта праці - це документ, в якому зміщуються кількісні і якісні характеристики факторів виробничого середовища ) трудового процесу, гігієнічна оцінка умов праці, рекомендації щодо їх поліпшення, запропоновані пільги і компенсації.

На виконання вищевказаних вимог чинного законодавства щодо атестації робочих місць, "вказаних в оскаржуваній постанові позивачем було надано відповідачу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення карти умов праці відповідних працівників, робочі місця яких пов'язані з наявністю шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Таким чином, відсутня об'єктивна сторони правопорушення яка в даному випадку виражається в порушенні санітарно-гігієнічних норм щодо безпеки праці.

Відповідачем не доведено, що позивач є суб'єктом правопорушення, а саме особою, відповідальною за дотримання законодавства про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення на підприємстві, а також про охорону праці.

Так, суб'єктом адміністративного проступку, передбаченого ст. 42 КУпАП є як громадяни, так і посадові особи.

Позивача притягнуто до відповідальності як посадову особу, проте не вказано в оскаржувані постанові не наведено яким нормативно-правовим чи локальним актом на позивача покладено обов'язок забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення на підприємстві та відповідальність за це.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю причетності позивача до вчинення правопорушення (не є суб'єктом правопорушення), а відповідно відсутністю його дій та причинного зв'язку між ними і наслідком (відсутність об'єктивної сторони правопорушення) та вини позивача (відсутність суб'єктивної сторони правопорушення) провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягало закриттю.

В зв'язку з вищевикладеним, просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника відокремленого структурного підрозділу Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області», головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів Барабаш В.М. №117 від 19 жовтня 2015 р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.42 КупАП та накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 306 грн. Також закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду письмове заперечення проти позову, згідно якого позовні вимоги вважає безпідставними, та просить відмовити у їх задоволенні.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.10.2015 року постановою начальника відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області» головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів Барабаш Валерія Михайловича було визнано винним позивача ОСОБА_2 за ст. 42 КУпАП та накладено штраф у розмірі 306,00 грн.

З вище зазначеної постанови вбачається, що станом на 02.09.2015 о 13.30 год., в конвертерному цеху ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в процесі експлуатації виробничого обладнання і використання технологій нестворені безпечні і здорові умови праці, то не відповідають санітарним нормам, а саме відповідно до протоколів досліджень повітря робочої зони, виконаних фахівцями ВСП «Криворізький міський відділ лабораторних досліджень ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ»: № 181- 182,185-190 від 02.09.2015 концентрації вмісту пилу на робочому місці сталевара конвертера блоку конвертерів № 1 складають 8,7 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 , що перевищує ГДК в 2,1 рази; № 183-184,1915-193 від 02.09.2015 концентрації вмісту пилу на робочих місцях розливальника сталі складають 10,3 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 , що перевищує ГДК в 2,58 рази, ковшового складають 8,1 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3, що перевищує ГДК в 1,35 рази; № 194-209 від 02.09.2015 концентрації вмісту пилу на робочих місцях машиніста крану № 48 (розливального) складають 6,5 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3, що перевищує ГДК в 1,08 рази, вогнетривника складають 7,2 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3, що перевищує ГДК в 1,8 рази, міксерового складають 19,6 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/м3, що перевищує ГДК в 3,27 рази, розливальника сталі МНР С складають 7,6 мг/м3 при ГДК 6,0 мг/мЗ, що перевищує ГДК в 1,27 рази; згідно протоколу досліджень метеорологічних досліджень № 244-275 від 02.09.2015 показники інфрачервоного випромінювання на робочих місцях: машиніста крану МВ № 5 1017 вт/м2 при ГДР 140 вт/м2 , що перевищує ГДР на 877 вт/м2 , машиніста крану МВ № 48 1042 вт/м2 при ГДР 140 вт/м2 , що перевищує ГДР на 902 вт/м2 , міксерового 1405 вт/м2 при ГДР 140 вт/м2, що перевищує ГДР на 1265 вт/м2, сталевара 1405 вт/м2 при ГДР 140 вт/м2, що перевищує ГДР на 1300 вт/м2, розливальника сталі 1004 вт/м2 при ГДР 140 вт/м2, що перевищує ГДР на 864 вт/м2 , розливальника сталі МНРС 1024 вт/м2 при ГДР 140 вт/м2, що перевищує ГДР на 884 вт/м2, ковшового 1115 вт/м при ГДР 140 вт/м2 , що перевищує ГДР на 975 вт/м2, вогнетривника 1242 вт/м2 при ГДР 140 вт/м2 , що перевищує ГДР на 1102 вт/м2, що свідчить про надмірне пилоутворення та інфрачервоне випромінювання на робочих місцях та може сприяти розвитку професійних захворювань органів дихання та органів зору в даних професійних групах, що є порушенням ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», СН 4617-88 від 26.05.1988 «Общесоюзные санитарно-гигиенические и санитарно- протиэпидемические правила и норми «Предельно-допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны», ДСН 3.3.6.042-99 «Санітарні норми мікроклімату у виробничих приміщеннях».

Оцінюючи обґрунтованість винесеної відповідачем постанови суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В порушення вказаних вимог в оскаржуваній постанові не наведено жодних доказів вчинення правопорушення позивачем, за таких обставин факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 42 КУпАП є недоведеним з наступних підстав:

Об'єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони здоров'я, які врегульовані цілою низкою нормативних актів, серед яких Закони України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону праці» тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», про порушення вимог якої йдеться в оскаржувані постанові, передбачено, у процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій їх власник зобов'язаний створити безпечні і здорові умови праці та відпочинку, що відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що у разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці роботодавець зобов'язаний повідомити про це відповідний орган державного нагляду за охороною праці.

Відповідно до п. 7 Розділу І. Загальні положення Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» (далі - ДСНП №248), затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України 08.04.2014 №248 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 6 травня 2014 р. за № 472/25249, яким передбачено значення термінів, що вживаються у вказаних ДСНП, зокрема:

умови праці - сукупність факторів виробничого середовища і трудового процесу, які впливають на здоров'я і працездатність людини під час виконання нею трудових обов'язків;

шкідливий виробничий фактор - фактор середовища або трудового процесу, вплив якого на працівника за певних умов (інтенсивність, тривалість дії тощо) може спричинити професійне або виробничо обумовлене захворювання, тимчасове або стійке зниження працездатності, підвищення частоти соматичних та інфекційних захворювань, призвести до порушення здоров'я як працівника, так і його нащадків;

шкідливі умови праці - стан умов праці, за якого рівень впливу одного або більше факторів виробничого середовища та/або трудового процесу перевищує допустимий. Шкідливими виробничими факторами є: 1) фізичні фактори; 2) хімічні фактори; 3) біологічні фактори; 4) фактори трудового процесу.

важкість (тяжкість) праці - характеристика трудового процесу, що відображає рівень загальних енергозатрат, переважне навантаження на опорно-руховий апарат, серцево-судинну, дихальну та інші системи. Важкість праці характеризується рівнем загальних енергозатрат організму або фізичним динамічним навантаженням, масою вантажу, що піднімається і переміщується, загальною кількістю стереотипних робочих рухів, величиною статичного навантаження, робочою позою, переміщенням у просторі. Категорії робіт за важкістю: легка, середньої важкості, важка, дуже важка.

Відповідно до п. 1.1 п. 1 Класи умов праці Розділу II ДСНП №248 гігієнічні критерії оцінки умов праці ця Гігієнічна класифікація праці розподіляє умови праці на 4 класи: оптимальні, допустимі, шкідливі та небезпечні умови праці, де 3 клас (шкідливі умови праці), які за рівнем перевищення гігієнічних нормативів та вираженості можливих змін в організмі працівників поділяється на 4 ступеня.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець свідомо допускає випадки, коли дотримання безпечних умов праці та повне усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці неможливо. В таких випадках законодавець покладає на роботодавця низку обов'язків, пов'язаних з наявністю на робочому місці працівника небезпечних і шкідливих виробничих факторів, зокрема:

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону праці» під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально- профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, зазначеному законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону праці» на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов'язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, а також мийні та знешкоджувальні засоби. Працівники, які залучаються до разових робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварій, стихійного лиха тощо, що не передбачені трудовим договором, повинні бути забезпечені зазначеними засобами.

Отже, за умови дотримання вказаних вимог законодавства суспільні відносини у сфері охорони здоров'я не можуть вважатися порушеними, а тому відсутній об'єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 42 КУпАП.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. №442, передбачено, що на підприємствах, в організаціях, установах (далі - підприємство) незалежно від форм власності та господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працівників, а також на їхнє потомство як тепер, так і в майбутньому, проводиться атестація робочих місць за умовами праці.

Відповідно до п. 2 Порядку основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Відповідно до п. 1.4. Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Методичні рекомендації), затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 р. № 41, атестація робочих місць передбачає: виявлення на робочому місці шкідливих і небезпечних виробничих факторів та причин їх виникнення; дослідження санітарно-гігієнічних факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці щодо відповідності їх вимогам стандартів, санітарних норм і правил; обґрунтування віднесення робочого місця до відповідної категорії за шкідливими умовами праці; підтвердження (встановлення) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, додаткову відпустку, скорочений робочий день, інші пільги і компенсації залежно від умов праці; перевірку правильності застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення; розв'язання спорів, які можуть виникнути між юридичними особами і громадянами (працівниками) стосовно умов праці, пільг і компенсацій; розроблення комплексу заходів по оптимізації рівня гігієни і безпеки, характеру праці і оздоровлення трудящих; вивчення відповідності умов праці рівневі розвитку техніки і технології, удосконалення порядку та умов установлення і призначення пільг і компенсацій.

Відповідно до п. 8 Порядку передбачено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ.

Відповідно до п. 1.4. Методичних рекомендацій карта праці - це документ, в якому зміщуються кількісні і якісні характеристики факторів виробничого середовища ) трудового процесу, гігієнічна оцінка умов праці, рекомендації щодо їх поліпшення, запропоновані пільги і компенсації.

На виконання вищевказаних вимог чинного законодавства щодо атестації робочих місць, "вказаних в оскаржуваній постанові позивачем було надано відповідачу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення карти умов праці відповідних працівників, робочі місця яких пов'язані з наявністю шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідно до вказаних карт умов праці:

по-перше, підтверджується факт атестації робочих місць за умовами праці та здійснено гігієнічну оцінку умов праці;

по-друге, визначено ступінь перевищення гранично допустимих концентрацій, г указники яких не перевищували фактично виявлені відповідно до протоколів досліджень повітря робочої зони, виконаних фахівцями ВСП «Криворізький міський відділ лабораторних сліджень ДУ «Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ»

по-третє, передбачено, що технічний рівень робочого місця відповідає проектним мовам нормативно-технічної документації, вимогам стандартів безпеки праці.

Відповідно до протоколів ознайомлення з картами умов праці всі працівники під власноручний підпис ознайомлені були з вказаними в картах умовами праці.

Таким чином, відсутня об'єктивна сторона правопорушення, яка в даному випадку виражається в порушенні санітарно-гігієнічних норм щодо безпеки праці.

Відповідачем не доведено, що позивач є суб'єктом правопорушення, а саме особою, відповідальною за дотримання законодавства про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення на підприємстві, а також про охорону праці.

Так, суб'єктом адміністративного проступку, передбаченого ст. 42 КУпАП є як громадяни, так і посадові особи.

Позивача притягнуто до відповідальності як посадову особу, проте не вказано в оскаржувані постанові не наведено яким нормативно-правовим чи локальним актом на позивача покладено обов'язок забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення на підприємстві та відповідальність за це.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю причетності позивача до вчинення правопорушення (не є суб'єктом правопорушення), а відповідно відсутністю його дій та причинного зв'язку між ними і наслідком (відсутність об'єктивної сторони правопорушення) та вини позивача (відсутність суб'єктивної сторони правопорушення) провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю, однак суд позбавлений права розглядати та вирішувати по суті справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 42 КУпАП, а, отже, закривати провадження у вказаній справі навіть за наявності для цього правових підстав, передбачених в ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення,є будь-які фактичні дані,на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами,показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також: з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що згідно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/14701/15 від 26.10.2015 року у задоволенні адміністративного позову Головного Управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про застосування заходів реагування щодо державного нагляду (контролю) відмовлено.

Суд вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови щодо ОСОБА_2 відповідачем не були з'ясовані та не досліджувались суттєві обставини справи, які впливають на саму можливість притягнення його до відповідальності в цілому, не наведено доказів причетності позивача до скоєння правопорушення, не вжито заходів для забезпечення всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в позові в частині вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскільки відповідно до ст. 236 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 42 КУпАП покладено законом на перелічені у вказаній статті органи, установи та заклади державної санітарно-епідеміологічної служби в межах територій та об'єктів нагляду, визначених законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд позбавлений права розглядати та вирішувати по суті справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 42 КУпАП, а, отже, закривати провадження у вказаній справі навіть за наявності для цього правових підстав, передбачених в ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 18, 19, 71, 86, 99, 100, 158-163, 171-2 КАС України, ст.ст. 42, 245, 247, 251, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відокремленого структурного підрозділу Криворізьке міськрайонне Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області», головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів Барабаша Валерія Михайловича №117 від 19 жовтня 2015 р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.42 КупАП та накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 306 гривень (триста шість гривень).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова є остаточною та скарженню не підлягає.

Суддя: Н. А. Літвіненко