Справа № 520/5808/14-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Київ К/800/3675/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року

у справі № 520/5808/14-а

за позовом ОСОБА_3

до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування розпорядження

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування пунктів 8, 8.1 розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 12.06.1998 № 787 «Про затвердження проектів, визначення статусу споруджених будівель та затвердження розрахунку часток», якими затверджені акти прийомочної комісії та прийнято до експлуатації 1/2 частину житлового будинку літ. «А», загальною площею 39,2 кв.м., яка належить ОСОБА_2; зобов'язано ОСОБА_2 переоформити документи на землекористування у встановленому порядку.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28.05.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове - про задоволення позову. Визнано протиправними та скасовано пункти 8, 8.1 розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 12.06.1998 № 787 «Про затвердження проектів, визначення статусу споруджених будівель та затвердження розрахунку часток».

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просила скасувати вказаний судовий акт з мотивів порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України у зв'язку з неприбуттям належним чином повідомлених про час і місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.1986 належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.10.1995, виданого на 1/2 частину житлового будинку збудованого на 100%, але не введеного в експлуатацію, інша частина домоволодіння належить ОСОБА_2

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14.01.2010 земельна ділянка по АДРЕСА_1, на якій розташований вищезазначений будинок, належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_2

У квітні 2014 року під час розгляду Київським районним судом м. Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення розміру ідеальних часток у спільній власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, позивачу стало відомо про існування акта приймання в експлуатацію споруджених (реконструйованих) будівель по АДРЕСА_1, відповідно до якого прийнято до експлуатації будівлі, а саме: 1/2 частина житлового будинку, літ «А» (загальна площа 39,2 кв.м., житлова 17,1 кв.м.) літня кухня, літ. «Б» (площа 31,9 кв.м., сарай літ «Е» (2,9 м. на 3,1 м.), а також про прийняття Київською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради розпорядження від 12.06.1998 №787 про затвердження зазначеного акта «Про затвердження проектів, визначення статусу споруджених будівель та затвердженню розрахунку часток». Відповідно до пунктів 8, 8.1 вказаного розпорядження затверджено акт комісії та прийнято в експлуатацію 1/2 частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 39,2 кв.м., житловою 17,1 кв.м. по АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_2 переоформити документи на землекористування у встановленому порядку.

Судом апеляційної інстанції установлено, що оспорюваним розпорядженням введено в експлуатацію 1/2 частини житлового будинку загальною площею 39,2 кв.м., яка була збільшена за рахунок прибудови, зробленої третьою особою без згоди співвласника - ОСОБА_3

Крім того, судом апеляційної інстанції установлено, що оскаржуваним розпорядженням Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради № 787 також порушено право власності позивача на надвірну споруду під літерою «Б», оскільки вказаний об'єкт відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3, належить обом на праві спільної часткової власності по 1/2 частині, в той час як оскаржуваним розпорядженням затверджений акт приймальної комісії, відповідно до змісту якого вказана споруда фактично визначена за одноособовим власником - ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване розпорядження жодним чином не порушує права позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що прийняття оскаржуваного розпорядження про введення в експлуатацію 1/2 частини житлового будинку загальною площею 39,2 кв.м., збільшеною за рахунок прибудови без наявності згоди співвласника, та зобов'язання ОСОБА_2 переоформити документи на землекористування, свідчить про наявність порушення норм Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963, статті 5 Закону України «Про основи містобудування», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, які діяли на момент прийняття оскаржуваного розпорядження, та які передбачали крім інших дозвільних документів на здійснення перебудови, ще й наявність обов'язкової згоди інших співвласників будинку на здійснення учасником спільної часткової власності на житловий будинок прибудови, надбудови або перебудови.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з викладеним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 113 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на час виникнення спірних відносин) володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Положеннями частини першої статті 5 Закону України «Про основи містобудування» (у чинній на час виникнення спірних відносин редакції) передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Згідно з пунктом 19 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (у чинній на час виникнення спірних відносин редакції) переобладнання і перепланування жилих і підсобних приміщень, балконів і лоджій власниками квартир, наймачами і орендарями може провадитися лише з метою поліпшення благоустрою квартири за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.

Ураховуючи, що оспорюваним розпорядженням прийнято в експлуатацію 1/2 частину будинку, площу якого, як установлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 збільшила без згоди іншого співвласника цієї будівлі - позивача, колегія суддів вважає правильним висновок цього суду про наявність підстав для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, спростовуються викладеними норми права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим підстави для її задоволення та скасування чи зміни рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 165, 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель