Справа № 820/11860/15
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 р.Справа № 820/11860/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016р. по справі № 820/11860/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області , Міністерства внутрішніх справ України третя особа Дергачівський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області

про визнання дій протиправними, скасування наказу та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області,Міністерства внутрішніх справ України ( далі - відповідачі) третя особа Дергачівський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в якому просить суд з урахуванням уточнень: визнати дії ГУМВС України в Харківській області та Міністерства внутрішніх справ України щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України без обов'язкового працевлаштування протиправним; скасувати наказ № 594 о/с від 05.11.2015 року, виданий начальником ГУМВС України в Харківській області в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, у запас Збройних сил за ст. 64 "Г" (через скорочення штатів) як такий, що виданий з порушенням норм чинного законодавства; поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого СКМСД Дергачівського РВ ХМУ з 06 листопада 2015 року, а якщо це неможливо у зв'язку з відсутністю цієї посади, то зобов'язати Головне управління МВС України в Харківській області та Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 на іншу рівноцінну за фахом посаду в органах внутрішніх справ.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуваючи у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, була незаконно та необґрунтовано звільнена у зв'язку із скороченням штатів. Як зазначив позивач а ні попереднього попередження про звільнення, а ні пропозицій щодо іншої роботи - з боку керівництва не було чим допущено бездіяльність в цей частині своїх обов'язків про проведенні процедури скорочення штатів, тим самим порушили конституційні та трудові права позивача.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Дергачівський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про визнання дій протиправними, скасування наказу та поновлення на роботі - задоволено частково.

Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області № 594 о/с від 05.11.2015 в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого СКМСД Дергачівського РВ Головного управління МВС України в Харківській області з 06 листопада 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права з обставин та обгрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Колегія суддів зауважує, що оскільки судове рішення щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог жодною із сторін не оскаржуються, то згідно із положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України воно не підлягає апеляційному перегляду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 31.08.2006 року прийнята на службу в органах внутрішніх справ України на підставі наказу від 30.08.2006 року № 87 о/с.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Харківській області № 330 о/с від 07.07.2015 року з 15.06.2015 року по 18.10.2015 року позивачу було надано відпустку по вагітності та пологами та наказом ГУМВС України в Харківській області № 564 о/с від 20.10.2015 року була надана відпустка до догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років з 19.10.2015 року по 02.09.2018 року.

Наказом ГУМВС України в Харківській області від 05.11.2015 року № 594 о/с, звільнено згідно з п. 10 та п. 11 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, у запас Збройних сил за ст. 64 "г" (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3 років, оперуповноваженого СКМСД Дергачівського РВ ГУ, з 06.11.2015 року.

Не погодившись з вказаним наказом позивач оскаржила його до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ № 594 о/с від 05.11.2015 р. направлений на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивач. У зв'язку з чим поновив ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого СКМСД Дергачівського РВ Головного управління МВС України в Харківській області з 06 листопада 2015 року. Відповідачі належними та допустимими доказами не довели правомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" утворено Головне управління Національної поліції в Харківській області та ліквідовано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області.

Наказом № 1347 від 03.11.2015 року "Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Харківській області" утворено ліквідаційні комісії територіальних органів Міністерства внутрішніх справ у Харківській області і, зокрема, головою ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (код ЄДР 08592313) призначено начальника ГУ МВС України в Харківській області генерал-майора міліції Дмитрієва Анатолія Анатолійовича.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців, Дергачівський РВ ХМУ ГУ та ГУ МВС України в Харківській області знаходяться в стані припинення.

Пунктом 8 розділу XI Закону України "Про національну поліцію"від 02.07.2015 року, який набув чинності з 07.11.2015 року, було встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно з п. 10 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції :а/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно з п. 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Проте, колегія суддів зазначає, що механізму скорочення атестованих працівників органів внутрішніх справ спеціальним законодавством не передбачено. У зв'язку з цим, відповідно до ч. 7 ст. 9 КАСУ, згідно якої разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), при скороченні атестованих працівників органів внутрішніх справ у частині, яка не врегульована спеціальним законодавством, слід застосовувати аналогію закону, тобто використовувати правові акти, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Дана позиція відповідає вимогам рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/202 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або посадових осіб), відповідно до якого, при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Враховуючи, що спеціальним Законом не визначено строк попередження працівників органів внутрішніх справ про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, колегія суддів вважає, що працівники відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України повинні бути попереджені про майбутнє звільнення не пізніше ніж за два місяці.

Колегія суддів зазначає, що оскільки Закон України "Про Національну поліцію" не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, в даному випадку до спірних правовідносин застосовуються конституційні принципи і загальні засади права.

Згідно з частиною третьою статті 184 КЗпП звільнення, зокрема, вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Гарантії для даної категорії осіб передбачені Кодексом законів про працю України, зокрема, згідно із частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Зазначене положення відповідає правовій позиції Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Обов'язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Так, у рішенні ЄСПЛ від 22.03.2012 року по справі "Костянтин Маркін проти Російської Федерації" зазначено, що по-перше, право на відпустку по догляду за дитиною належить всім громадянам без будь-яких відмінностей за ознаками статі або професії. Збройні сили, поліція та державні службовці не виключаються з числа користувачів цього фундаментального права.

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАСУ висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів зважає на правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 17.10.2011 р. по справі № 21-327а11, згідно з якими встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

При цьому, зазначена позиція Верховного Суду України щодо зобов'язання роботодавця (держави) є безумовним при його виконанні, тобто не мають встановлюватися додаткові вимоги щодо працевлаштування такого працівника, що кореспондує вищевказаній у справі позиції ЄСПЛ.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачами були порушені права позивача в частині звільнення її зі служби в органах внутрішніх справ та за таких обставин наказ ГУ МВС України в Харківській області від 05.11.2015 року № 594 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо частини позовної вимоги про зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 на іншу рівнозначну за фахом посаду в органах внутрішніх справ, у разі неможливості поновити на посаді оперуповноваженого СКМСД Дергачівського РВ ХМУ, колегія суддів зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, Дергачівський РВ ХМУ перебуває у стані припинення з 10.11.2015 року на момент розгляду справи не ліквідований.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Так, ч. 2 ст. 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Так, відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад, обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переводу для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивачу жодної вакантної посади не пропонувалось та враховуючи той факт, що до теперішнього часу процедура ліквідації Дергачівського РВ ХМУ не завершена та його не виключено з Єдиного державного реєстру, суд приходить до висновку про поновлення позивача саме на тій посаді, з якої її було протиправно звільнено.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 09.03.2016 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2016р. по справі № 820/11860/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 21.06.2016 р.