Справа № 137/1018/16-а
Суддя: Гопкін П. В.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

137/1018/16-а

14.06.2016

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

сторін у справі: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача-адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області до ОСОБА_2, про стягненян надмірно виплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Представник Управління пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом мотивуючи його тим, що з 19.01.2015 р. ОСОБА_2 було призначено пенсію за віком, відповідно до «Тимчасової угоди між урядом України та Урядом Російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої півночі», як особі яка працювала в місцевостях крайньої півночі 15 років і досягла 55 років, на підставі необхідних документів, поданих до Управління пенсійного фонду України у Літинському районі для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. З метою уточнення стажу роботи в районах крайньої півночі ОСОБА_2 було надіслано запити до Російської федерації, на що отримана відповідь, відповідно до якої комісією по розгляду питань реалізації пенсійного права громадян ОСОБА_4 Управління Пенсійного фонду Російської федерації в Нюренгрінському улісі (районі) Республіка Саха (Якутія), надано правову оцінку поданих документів ОСОБА_2 та затверджено стаж роботи в районах крайньої півночі 14 років 11 місяців 24 дні. У звязку з ново виявленими обставинами виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено з 01.12.2015 р. Подання ОСОБА_2 недостовірних відомостей призвело до заподіяння збитку органам пенсійного фонду України у розмірі 24435, 05 грн. Просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 раніше виплачені кошти за період 19.01.2015 р. по 30.11.2015 р. у розмірі 24435, 05 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на записи у трудовій книжці як основний доказ його зайнятості на виробництві. Про причини неповного зарахування стажу та про сфальсифіковані довідки йому нічого невідомо. Зазначив, що архівну довідку № К-2858/1 від 05.12.2014 р. виданої Муніципальною бюджетною установою «Муниципальный архив Нерюнгринського района» республіка Саха (Якутія) він отримав засобами поштового зв'язку, надавши на підтвердження своїх слів конверт (а.с. 69).

Заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1 «Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення», Міжнародний документ від 15.01.1993 р., (далі Угода), Громадяни ОСОБА_5, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком) чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії АТ-І № 8745711 на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній працював в автобазі № 1 автоуправління комбінату «Якутулестрой» я якості слюсара по ремонту автомобілів з 18.08.1978 по 09.10.1979 р., та в якості слюсара по ремонту автомобілів та водія з 23.02.1982 р. по 29.12.1995 р., та з 05.01.1996 р. по 12.02.2001 р. у якості водія в «Автотранспортному підприємстві «Якутуглестрой» (а.с. 10-11).

За приписами ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

При перевірці відомостей посадовими особами УПФ у Літинському районі Вінницької області про стаж роботи ОСОБА_2встановлено, що відповідно до архівної виписки за № К-2858/1 від 05.12.2014 р. виданої Муніципальною бюджетною установою «Муниципальный архив Нерюнгринського района» республіка Саха (Якутія) підтверджується стаж роботи ОСОБА_2 в автобазі № 1 автоуправління комбінату «Якутулестрой» я якості слюсара по ремонту автомобілів з 18.08.1978 по 09.10.1979 р., та в якості слюсара по ремонту автомобілів та водія з 23.02.1982 р. по 29.12.1995 р. (а.с. 12).

Відповідно до листа за № к-2586 від 12.11.2015 р., Муніципальна бюджетна установа «Муниципальный архив Нерюнгринського района» республіка Саха (Якутія) повідомляє УПФ України у Літинському районі Вінницької області про те, що архівна виписка за № К-2858/1 від 05.12.2014 р. видана на імя ОСОБА_2 має ознаки підробки (а.с. 22), та надає архівну виписку за № к-2858/1 від 05.12.2014 р. із зазначенням стажу роботи ОСОБА_2 в автобазі № 1 автоуправління комбінату «Якутулестрой» в якості слюсара по ремонту автомобілів з 18.08.1978 по 09.10.1979 р., та в якості слюсара по ремонту автомобілів та водія з 23.02.1982 р. по 14.07.1995 р. (а.с. 23).

Вирішуючи спір по суті, з огляду на аргументацію позивача, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, від 09.07.2003 р., суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Стаття 103 цього Закону встановлює, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Зі змісту даних законодавчих норм вбачається, що необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Під час судового розгляду встановлено, що висновки позивача про зловживання з боку відповідача та подання ним недостовірних даних ґрунтуються виключно на листі за № к-2586 від 12.11.2015 р., Муніципальної бюджетної установи «Муниципальный архив Нерюнгринського района» республіка Саха (Якутія), відповідно до якого архівна довідка видана на імя ОСОБА_2 має ознаки підробки. З такою позицією позивача суд не може погодитися, виходячи з наступного.

Згідно довідки Автобази № 1 Автоуправління комбінату "Якутуглестрой" м. Нерюнгрі, Республіка Саха (Якутія), Росія, оригінал якої досліджений у судовому засіданні, а копія додана до матеріалів справи, ОСОБА_2 працював в АТП-1 комбінату "Якутуглестрой" з 18.08.1978 р. по 29.12.1995 р. (а.с. 70).

Зазначена інформація також підтверджується дослідженою у судовому засіданні трудовою книжкою ОСОБА_2, копії якої знаходяться в матеріалах справи та відповідають оригіналу (а.с. 10-11).

Суд зауважує, що відносини, пов'язані із встановленням факту фіктивності того чи іншого документа, підпадають під ознаки такого діяння як використання підроблених документів, що відповідно до ст. 358 Кримінального кодексу України - являється злочином.

Однак, позивачем не надано суду жодних доказів порушення кримінального провадження за вказаним фактом, які б мали значення для встановлення об'єктивної істини по справі відповідно до вимог ст. 72 КАС України.

З огляду на те, що використання підроблених документів є злочином, передбаченим статтею 358 Кримінального кодексу України, враховуючи положення частини 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що факт підробки документа та використання підробленого документа повинні бути підтверджені лише вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Крім того, суд вважає, що відповідач не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Відповідно до ч. 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При ухваленні рішення судом взято до уваги, що у судовому засіданні представник позивача не змогла спростувати факт перебування відповідача у період з 18.08.1978 р. по 29.12.1995 р. на виробництві в умовах крайньої півночі, окрім як посилання на лист за № К-2586 від 13.11.2015 р., відповідно якого архівна довідка, видана на імя ОСОБА_2 за № К-2858/1 від 05.12.2014 р. має ознаки підробки. Однак вказаний лист не розцінюється судом в якості істотного доказу, котрий спростовує факт зайнятості ОСОБА_2 на виробництві у період з 18.08.1978 р. по 29.12.1995 р., адже протилежне доводиться оригіналами досліджених у судовому засіданні довідки (а.с. 70) та трудової книжки відповідача. Також позивачем не доведено, що з боку відповідача мали місце зловживання або повідомлення недостовірної інформації, що призвело до призначення та виплати йому пенсії зі зменшенням віку без законних на те підстав.

Досліджені судом обставини та докази свідчать про те, що на момент призначення у 2015 році пенсії за віком, відповідач мав законні на те підстави, що було підтверджено відповідними документами та як наслідок фактом призначення цієї пенсії, тому кошти, отримані ним у якості пенсії, не можуть вважатись такими, що були надмірно виплачені пенсіонеру.

На час розгляду справи судом не встановлені факти зловживань з боку пенсіонера, які відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надмірно виплачених коштів.

Інших доказів сторони не назвали та не надали.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою від 25.04.2016 р. суддею Літинського раойнного уду Вінницької області позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення (а.с. 34).

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано субєктом владних повноважень або юридичною особою судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів адміністравтивного позову вбачається, що ціна позову становить 24 435,05 грн (а.с. 1).

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. За наведених обставин суд вважає за необхідне сягнути з позивача витрати зі сплати судовоого збору.

Керуючись ст. ст. 9, 69 - 71, 94, 97, 158 - 159, 160 - 165 КАС України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII, від 05.11.1991 р., Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, від 09.07.2003 р., Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI, від 08.07.2011 р., суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області до ОСОБА_2, про стягнення надмірно виплачених коштів відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Літинському районі Вінницької області на користь держави судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Літинський районний суд Вінницької області.

Суддя: Гопкін П. В.,

..