Справа № 641/2798/16-а
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 р.Справа № 641/2798/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П.

при секретарі судового засідання Антипенко В.А. за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача УПСЗН - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.05.2016р. по справі № 641/2798/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації

про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив суд: визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації відносно відмови йому у видачі путівки на курортно-санаторне лікування за 2014 рік як інваліду 2 групи; зобовязати Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплатити в якості відшкодування вартості путівки для курортно-санаторного лікування та вартості проїзду в загальному розмірі 10 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 60 000 грн.; зобовязати відповідачів щорічно виділяти йому путівки на курортно-санаторне лікування відповідно до вимог діючого законодавства.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в порушення положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на його заявку про надання путівки у 2014 році йому було відмовлено та запропоновано отримати компенсацію в розмірі 360 грн.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.05.2016р. у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неправильність та незаконність оскаржуваної постанови суду, оскільки відмовивши в задоволенні позову, суд порушив вимоги статей 1,2,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якими передбачено: захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття, виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними та передбачено його право на безоплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради як інвалід 2 групи, має посвідчення інваліда війни 2 групи та ліквідатора ЧАЕС 1 категорії, є безпосереднім учасником випробувань ядерної зброї.

Позивач вважав, що дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради відносно відмови йому у видачі путівки на курортно-санаторне лікування за 2014 рік порушують його права, передбачені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо безоплатного позачергового щорічного забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог у звязку з тим, що ОСОБА_1 в 2013,2015 роках отримував санаторно-курортні путівки, в 2014 році він відмовився від отримання путівки, а за виплатою грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та виплати самостійного санаторно-курортного лікування до управління не звертався, а тому відсутні підстави для визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, інваліди війни мають право на безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 р. N 187 затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад (далі Порядок № 187).

Зазначеним Порядком передбачено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи міських рад забезпечують за рахунок коштів державного бюджету безплатними путівками до санаторно-курортних закладів: ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань", за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

Путівки видаються відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок. Для одержання путівки подається заява та медична довідка лікувальної установи за формою N 070/о.

Згідно інформації Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради, викладеної в запереченнях на позов, позивач 25.02.2013 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради із заявою про надання йому санаторно-курортної путівки та надав форму медичної довідки 0-70 за профілем захворювання серцево-судинної системи. На підставі зазначених документів позивачу була надана санаторно-курортна путівка і він 26.03.2013 року пройшов лікування строком 24 дні в санаторії «Ветеран» в місті Алушта.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації відносно відмови йому у видачі путівки на курортно-санаторне лікування за 2014 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Порядком № 187 передбачено, що закупівля санаторно-курортних путівок здійснюється відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Відповідно до ст. 4 Розпорядження Харківського міського голови від 18.09.2013 року № 98 «Про заходи щодо забезпечення складання проекту бюджету міста Харкова на 2014 рік» (Додаток 1), головні розпорядники коштів бюджету міста Харкова до 01 листопада 2013 року повинні подати до Департаменту бюджету і фінансів бюджетні запити по кожній галузі, складені згідно з Інструкцією з підготовки бюджетних запитів.

Згідно інформації відповідача, Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради до 01 листопада 2013 року надано бюджетні запити з очікуваними сумами вартості до Департаменту бюджету і фінансів Харківської міської ради. 25 листопада 2013 року було проведено тендерну закупівлю пятнадцяти путівок в санаторій «Роща» з профілем захворювання серцево-судинних систем на 2014 рік для тих громадян, які вже перебували в черзі на отримання санаторно-курортної путівки.

Як зазначено вище, Порядком № 187 передбачено, що для одержання санаторно-курортної путівки особа звертається до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення із заявою про надання санаторно-курортної путівки з наданням медичної довідки 0-70 за профілем захворювання.

Отже, на день проведення тендерної закупівлі пятнадцяти путівок в санаторій «Роща» позивач не перебував в черзі на отримання санаторно-курортної путівки, оскільки він лише 20.01.2014 року надав заяву та форму медичної довідки 0-70 (профіль захворювання) для отримання санаторно-курортної путівки.

Однак, незважаючи на вказані обставини, 18.11.2014 року спеціалістом Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради позивачу було запропоновано санаторно-курортне оздоровлення в санаторії «Салют» м. Одеса з 25 листопада 2014 року, від якого він відмовився у звязку з бажанням оздоровитись в місцевих санаторіях, що підтверджується Актом відмови від санаторно-курортної путівки від 18.11.2014 року.

Згідно інформації відповідача ОСОБА_1 12.10.2015 року отримав санаторно-курортну путівку строком на 24 дня в місцевий санаторій «Роща», відповідно до його заяви від 20 січня 2014 року.

Отже, із заявою про надання санаторно-курортної путівки з наданням медичної довідки 0-70 за профілем захворювання позивач звернувся 20.01.2014 року, тобто після проведення тендерних закупівель пятнадцяти путівок в санаторій «Роща» з профілем захворювання серцево-судинних систем на 2014 рік для тих громадян, які вже перебували в черзі на отримання санаторно-курортної путівки, йому було запропоновано санаторно-курортне оздоровлення в санаторії «Салют» м. Одеса з 25 листопада 2014 року, від якого він відмовився у звязку з бажанням оздоровитись в місцевих санаторіях і 12.10.2015 року він отримав санаторно-курортну путівку в місцевий санаторій «Роща», відповідно до його заяви від 20 січня 2014 року.

Зазначені обставини спростовують твердження апелянта, що відповідачі протиправно відмовили йому у видачі путівки на курортно-санаторне лікування за 2014 рік, що є підставами для відмови в задоволенні цієї частини позову.

Щодо позовної вимоги позивача про зобовязання Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплатити в якості відшкодування вартості путівки для курортно-санаторного лікування та вартості проїзду в загальному розмірі 10 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 60 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 р. № 785 затверджено Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян (далі Порядок № 785), яким визначено механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» та «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Зазначеним Порядком передбачено, що грошова компенсація виплачується інвалідам війни та інвалідам, за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в 2013,2015 роках одержував санаторно-курортні путівки, а в 2014 році він відмовився від отримання путівки і за виплатою грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та виплати самостійного санаторно-курортного лікування до управління не звертався.

А згідно Порядку № 785, необхідною умовою для виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування є не одержання протягом двох років безоплатних санаторно-курортних путівок.

Оскільки позивач в 2013,2015 роках одержував безоплатні санаторно-курортні путівки, тому його позовні вимоги про відшкодування вартості путівки для курортно-санаторного лікування та вартості проїзду в загальному розмірі 10 000 грн. є необґрунтованими.

У звязку з тим, що позовна вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 грн. є похідною від позовної вимоги про відшкодування вартості путівки, в задоволенні якої відмовлено, тому позов в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги позивача про зобовязання відповідачів щорічно виділяти йому путівки на курортно-санаторне лікування відповідно до вимог діючого законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Однак, необхідною передумовою захисту є те, щоб порушення цих прав, свобод чи інтересів відбулося у публічно-правових відносинах та виходило від суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, завданням адміністративного судочинства є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та спрямовано на відновлення порушених прав, свобод та інтересів. Виходячи із змісту законодавства воно не може регулювати суспільні відносини на майбутнє.

Таким чином, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин, оскільки предметом судового захисту можуть бути лише реально порушені, невизнані чи оспорювані права, свободи чи інтереси суб'єктів публічно-правових відносин.

Вимога позивача про зобовязання відповідачів щорічно виділяти йому путівки на курортно-санаторне лікування є передчасною, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідачі в майбутньому не будуть виконувати вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, суд не може зобов'язати відповідачів вчинити дії, які вони зобов'язані вчинити в силу Закону. Крім того, станом на дату розгляду даної справи у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде відмовлятись від виконання таких дій.

Отже, з огляду на наведені обставини, позовні вимоги позивача про зобовязання відповідачів щорічно виділяти йому путівки на курортно-санаторне лікування відповідно до вимог діючого законодавства, є необґрунтованими.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог статей 1,2,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є необґрунтованими і з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з підстав, наведений в даній ухвалі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.05.2016р. по справі № 641/2798/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі з 17.06.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5