Справа № 816/1105/15-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м. Київ К/800/41162/15

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство «Будкон»

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2015 року

у справі № 816/1105/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство «Будкон»

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство «Будкон» звернулось до суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 року у справі № 816/1105/15-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами позапланової документальної виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство «Будкон» з питань взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс «Столиця» за період липень 2014 року, відповідачем складено акт від 04.11.2014 року № 2568/16-03-22-02-12/37528591, яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 26 516, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 року № /2563, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 39 774, 00 грн.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення став висновок податкового органу щодо непідтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Будівельний альянс «Столиця».

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що матеріалами справи не підтверджується реальне виконання договірних зобов'язань позивача з його контрагентом.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в перевіряємий період позивач мав фінансово-господарські відносини з ТОВ «Будівельний альянс «Столиця» згідно укладеного договору купівлі-продажу.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань позивачем надано копію договору, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні.

При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що договором передбачалася поставка товару - бітуму нафтового, гран відсіву та інших будівельних матеріалів без визначення кількості та характеристики товару. Додатки до договору або специфікації із зазначенням асортименту та кількості товару, який підлягав поставці, не складалися.

Позивачем надано копії заявок на відпуск товарів, однак доказів їх направлення контрагенту ТОВ «Будівельний альянс «Столиця» не надано, як це було передбачено договором, при цьому у заявках відсутня адреса ТОВ «Будівельний альянс «Столиця».

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з наданих позивачем документів неможливо визначити місце, де навантажувався товар.

Так, встановлено, що у товарно-транспортних накладних за формою № 1-ТТН (нафтопродукт) щодо перевезення бітуму дорожнього відсутні дані про номер резервуара, з якого відпущено нафтопродукт, об'єм, густину, температуру нафтопродукту, а також час виїзду автоцистерни з підприємства. Крім того, у зазначених товарно-транспортних накладних пункт навантаження товару зазначено м. Кременчук, без зазначення конкретної адреси, що унеможливлює визначити місце, де навантажувався товар. Докази на підтвердження наявності у ТОВ «Будівельний альянс «Столиця» технічних можливостей відпуску 11, 140 тонн бітуму у м. Кременчуці відсутні.

Крім того, судами встановлено, що документи щодо поставки товару не містять паспорта на відповідну партію бітуму, де визначаються основні характеристики нафтопродукту.

З огляду на відсутність паспорта на бітум, визначених характеристик нафтопродукту у товарно-транспортних накладних, фактично позивач не мав можливості перевірити нафтопродукт під час його прийняття. При цьому позивачем не надано доказів щодо наявності власних технічних можливостей для перевірки ваги, температури, густини отриманого нафтопродукту.

Судами встановлено, що позивачем документально не підтверджено факт отримання та зберігання отриманого товару.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що документи, якими оформлено господарську операцію позивача із ТОВ «Будівельний альянс «Столиця» щодо поставки товару, не несуть доказовості відносно змісту здійснених операцій, не підтверджують фактичне отримання товару позивачем від ТОВ «Будівельний альянс «Столиця».

Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Будівельний альянс «Столиця» укладено договір на виконання підрядних робіт.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань позивачем надано акти приймання виконаних підрядних робіт за липень 2014 року.

Судами встановлено, що ТОВ «Будівельний альянс «Столиця» залучався позивачем фактично як субпідрядник з метою виконання будівельних робіт на виконання договірних зобов'язань позивача з ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» (далі - ПАТ «КВБЗ» та з ПАТ «Крюківбудтехмонтаж».

При цьому судами встановлено, що акт № 0730/01 від 30.07.2014 року приймання виконаних підрядних робіт за липень 2014 року, підписаний позивачем і ТОВ «Будівельний альянс «Столиця», не містить об'єкта будівництва та його адреси, що унеможливлює встановити фактичне місце виконання робіт.

Відповідно до письмової інформації ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» допуски на територію заводу співробітникам ТОВ «Будівельний альянс «Столиця» у липні 2014 року не надавалися, допуски надавалися працівникам і техніці ТОВ ВТБП «Будкон» з метою виконання асфальтобетонних робіт на території ПАТ «КВБЗ» згідно відповідних заявок.

Акт приймання виконаних підрядних робіт № 69 від 30.07.2014 року, підписаний позивачем та ПАТ «Крюківбудтехмонтаж», та акт № 14-02-1-1-1 від 29.07.2014 року, підписаний позивачем з ПАТ «КВБЗ», не містять будь-яких відомостей про залучення до виконання робіт субпідрядної організації.

Крім того, згідно штатно-посадової розстановки на 01.07.2014 року ТОВ ВТБП «Будкон» мав власних працівників робітничих спеціальностей, необхідність залучення додаткових працівників позивачем не підтверджено ніякими доказами.

Отже, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що документи, якими оформлено господарські операції позивача із ТОВ «Будівельний альянс «Столиця», не несуть доказовості відносно змісту здійснених операцій, не підтверджують фактичне отримання товару та підрядних робіт позивачем від ТОВ «Будівельний альянс «Столиця», колегія суддів погоджується з висновком судів щодо неправомірного формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено законні і обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство «Будкон» відхилити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2015 року у справі № 816/1105/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук