Справа № 826/702/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/702/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хорос» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2016 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорос" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, визначення протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2016 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2015 у зв'язку із закінченням терміну дії сертифікатів для надання звітності в електронному вигляді позивач направив за допомогою сервісу електронної звітності договір про визнання електронних документів за № 081220153, про що отримано підтвердження у вигляді квитанції № 1 від 08.12.2015. Згідно даної квитанції № 1 електронний документ (договір про визнання електронних документів) доставлено до Державної фіскальної служби України 08.12.2015 в 16:16:57, та платнику податків було запропоновано через певний час подбати про прийом квитанції № 2 щодо результатів перевірки та прийняття/неприйняття відправленого документу.

Оскільки, в строк до 14.12.2015 квитанція № 2 за результатами надсилання позивачем договору про визнання електронних документів за № 081220153 не надійшла, ТОВ «Хорос» звернулося до ДПІ через канцелярію із листом від 14.12.2015 № 295/1-12 (вх. від 15.12.2015), в якому просило розглянути питання щодо підтвердження договору про визнання електронних документів.

Відповідно до повідомлення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, оформленого в паперовому вигляді, без реєстраційного номеру та дати, податкова інспекція пояснила ТОВ «Хорос», що отримала електронний договір про визнання електронних документів № від 08.12.2015, проте для укладення відповідного договору необхідно виконати вимоги розд. 3 Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233.

21.12.2015 товариство подало до ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період листопад 2015 року у паперовому вигляді.

У відповідь ДПІ надіслала позивачу лист від 23.12.2015 № 31590/10/26-58-11-02-18 «Про відмову у прийнятті податкової звітності», де відповідач зазначив, що: «отримана ДПІ 21.12.2015, засобами поштового зв'язку, податкова декларація з ПДВ за звітний (податковий) період «листопад 2015 р.» подана всупереч п. 49.4 ст. 49 ПКУ, а саме: непередбачено подання декларації з ПДВ у паперовому вигляді».

25.12.2015 позивач надіслав податковій інспекції податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період листопад 2015 року вже в електронному вигляді, про що отримав підтвердження у вигляді електронної квитанції № 2 від 25.12.2015 з відомостями про доставку документу до відповідного районного органу державної фіскальної служби без зауважень.

В подальшому працівником ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена камеральна перевірка податкової звітності ТОВ «Хорос» з податку на додану вартість за листопад 2015 року, за результатами якої складений акт від 31.12.2015 № 7246/26-58-15-01-31517914.

Згідно тексту цього акта від 31.12.2015 № 7246/26-58-15-01-31517914 в ході проведеної камеральної перевірки працівником податкової інспекції встановлено порушення ТОВ «Хорос» вимог пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 і п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме - товариство несвоєчасно подало податкову звітність з податку на додану вартість.

31.12.2015 на підставі зазначеного акта перевірки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняла спірне податкове повідомлення-рішення за № , яким згідно з п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України застосувало до ТОВ «Хорос» штраф у сумі 170 грн.

Не погоджуючись з правомірністю дій відповідача щодо неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2015 року, надісланої 21.12.2015 в паперовому вигляді, висновками акта камеральної перевірки, та як наслідок, - із правомірністю винесеного на підставі такого акта від 31.12.2015 податкового повідомлення-рішення від 31.12.2015 № позивач звернувся із цим позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, мотивував своє рішення тим, що оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач несвоєчасно виконав свій податковий обов'язок щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період листопад 2015 року в електронній формі, то суд вважає висновки відповідача про допущення товариством порушення пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 і п. 203.1 ст. 203 ПК України такими, що відповідають чинним нормам податкового законодавства, а спірне податкове повідомлення-рішення, - таким, що прийнято правомірно.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки ТОВ «Хорос» було вчасно подано податкову звітність за листопад 2015 року - 21.12.2015 року, а також у спосіб передбачений законом, тобто у паперовому вигляді.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

Відповідно до пункту 46.1. статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 48.1 статті 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов'язковими реквізитами податкової декларації є інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків (п.48.2 статті 48 ПК України).

Відповідно до п. 48.3 статті 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно з пунктом 48.4 названої статті у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

У той же час, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією.

Відповідно до пункту 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Імперативний характер наведеної норми означає, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3 статті 49 ПК України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).

Як передбачено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 ПК України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

При цьому, Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Пунктом 49.15 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Як свідчить зміст повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації, помилок не встановлено у поданій ТОВ «Хорос» податковій декларації, тоді як контролюючим органом відмовлено у прийнятті у зв'язку з її поданням на паперовому носії.

Згідно з пунктом 49.13 статті 49 ПК України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Щодо посилань відповідача на п. 49.4 ст. 49 ПК України, яким передбачено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В свою чергу, наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 №233 затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (далі по тексту - Інструкція № 233), яка визначає загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису.

З метою подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку платник податків: отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки); надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії; після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів (додаток 2) для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору (пункт 5 розділу ІІІ Інструкції №233).

Тобто, підставою для направлення до відповідного контролюючого органу податкової звітності (у тому числі податкової декларації та податкових накладних) в електронній формі є наявність укладеного між платником податків та контролюючим органом договору про визнання електронних документів.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позивачем під час судового засідання в апеляційному суді, на момент подання ТОВ «Хорос» декларації з податку на додану вартість за листопад 2015 року (21.12.2015) між позивачем та податковим органом не було укладено договору про визнання електронних документів. Доказів на підтвердження наявності такого договору відповідачем не надано. Тобто, враховуючи відсутність між платником податків та контролюючим органом договору про визнання електронних документів, колегія суддів вважає, що позивач не мав права подавати податкову звітність в електронній формі, а тому правомірно подав декларацію з податку на додану вартість за листопад 2015 року в паперовій формі.

До того ж, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження суду першої інстанції про те, що наявні матеріали справи свідчать, що в подальшому (в строк до 21.12.2015) позивач повторних спроб щодо надсилання договору про визнання електронних документів та/або податкової декларації з податку на додану вартість за відповідний звітний період в електронній формі не вживав, оскільки ні ПК України, ні Інструкція з підготовки та подання електронних документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10.01.2008 №233) не зобов'язують платника податків повторно надсилати належним чином складений договір про визнання електронних документів.

Колегія суддів вважає, що платник податків ТОВ «Хорос» здійснив всі дії для укладання договору про визнання електронних документів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, в свою чергу, не спростував доводи позовної заяви.

В свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хорос» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2016 р. скасувати.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період «листопад 2015» поданої ТОВ «Хорос» 21.12.2015 року.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві визнати податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період «листопад 2015» поданої ТОВ «Хорос» в день її фактичного отримання Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - 21.12.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.12.2015 року №.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 21.06.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.