Справа № 804/5031/13-а
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ К/800/9041/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про скасування рішення,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відмову у реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений 13.02.2010 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко О.В., зареєстровано в реєстрі № 5-155; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано частково недійсним, в частині спадкування 1/2 частини квартири за вищевказаною адресою, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 20.10.2009 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської нотаріальної контори Писарєвою Н.С., зареєстровано в реєстрі № 2-1966; скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_6, здійснену КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору купівлі-продажу від 13.02.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко О.В.; скасовано державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_5 , здійснену КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 20.10.2009 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С.

27.02.2013р. позивач звернувся до реєстраційної служби з заявою про здійснення державної реєстрації права власності на вищезазначений об'єкт нерухомого майна на підставі заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2011р. у справі №2-2418/11.

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції - Ланської С.В. №1026710 від 20.03.2013р. позивачу відмовлено у реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Однією з підстав для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомого майна стало те, що станом на 20.03.2013р. у державному реєстрі речових прав відсутні відомості щодо права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4, що робить неможливим проведення реєстраційних дій щодо скасування записів про право власності на цей об'єкт нерухомого майна, як це передбачено п. 5 та п. 6 резолютивної частини заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2011р. у справі №2-2418/11.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали, що у відповідача відсутні правові підстави для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (ст. 2 цього Закону); державний реєстратор прав у межах своїх повноважень, серед іншого, здійснює державну реєстрацію прав власності, інших речових прав на нерухомість, їх обмежень, правочинів щодо нерухомого майна або відмовляє в такій реєстрації та встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на об'єкт нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації (стаття 8 цього Закону), державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав ( ч. 3 ст. 17 цього ж Закону), для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права (частина 4 ст. 18 цього ж Закону), ст. 19 цього закону визначено перелік підстав (документів) для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, серед яких також передбачено і рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили, також нормами цієї статті передбачено перелік підстав за наявності яких у державній реєстрації права може бути відмовлено і цей перелік, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає, крім цього відмова в державній реєстрації прав із підстав, зазначених в абзаці четвертому частини першої цієї статті, не позбавляє особу права повторно звернутися із заявою за умови усунення підстав для відмови у державній реєстрації прав (ч.1 та ч. 2 ст. 24 цього ж Закону).

Таким чином, право власності на спірне нерухоме майно підлягає державній реєстрації і право власності позивача на це майно виникає з моменту його державної реєстрації, орган, який компетентний здійснювати державну реєстрацію права власності у даному випадку (на спірне нерухоме майно) з урахуванням дати звернення позивача з заявою про здійснення державної реєстрації права власності є Державна реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011року у справі №2-2418/11, яке є одним з видів рішення суду і яке набрали законної сили, у даному випадку є правовстановлюючим документом, який повинен надаватись для здійснення державної реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомого майна та є підставою для реєстрації права власності позивача на спірне нерухоме майно, за умови: наявності в Державному реєстрі речових прав відомостей щодо права власності на спірне нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_5 на попередніх власників; звернення до Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у державного реєстратора - відповідача у справі, з заявою про скасування записів про право власності на спірний об'єкт нерухомого майна за попередніми власниками відповідно до заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011року.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відсутність у Державному реєстрі речових прав відомостей щодо права власності на нерухоме майно та відсутність заяви позивача про скасування попередніх реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомого майна робить неможливим проведення реєстраційних дій щодо реєстрації за позивачем права власності на спірний об'єкт нерухомого майна на підставі заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2011р.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій вірно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: