Справа № 826/18255/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Київ К/800/37810/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю представника позивача Карманнікова М.О.,

представника відповідача Піддубка Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Авто Логістик» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Авто Логістик» (далі - позивач, ТОВ «Мега Авто Логістик») звернулось до суду першої інстанції із позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві № від 24.09.2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відповідачем порушено норми податкового законодавства при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки проценти, сплачені (нараховані) позичальником за укладеним договором позики з компанією з управління активами на користь венчурного інвестиційного фонду, активами якого вона управляє, відносяться позичальником до фінансових витрат та включаються до складу інших витрат.

Державну податкову інспекцію у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві змінено правонаступником Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ) відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем порушено пп.пп. 14.1.27, 14.1.257, 14.1.228 п. 14.1 ст. 14, пп.пп. 135.5.4 і 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п.п. 138.4, 138.6, 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України), оскільки до витрат було включено відсотки за користування позикою в загальній сумі 6656028 грн., а позика не була використана у власній господарській діяльності за призначенням.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Мега Авто Логістик» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 30.11.2011 року по 31.12.2012 року за результатами якої складено акт від 13.09.2013 року № 1021/26-56-22-03-09/37974430.

У вказаному акті відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп.пп. 14.1.27, 14.1.257, 14.1.228 п. 14.1 ст. 14, пп.пп. 135.5.4, 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п.п. 138.4, 138.6, 138.8 ст.138 ПК України, внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування на загальну суму 6084221,00 грн., та занижено податок на прибуток на загальну суму 525870 грн., оскільки відповідно до відомостей витрат, що враховуються при визначені об'єкту оподаткування, до витрат було включено відсотки за користування позикою в загальній сумі 6656028 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «П» № від 24.09.2013 року, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 6084221 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

ТОВ «Мега Авто Логістик» уклало договори позики з ПАТ«Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Богдан-Капітал», який діє від імені ТОВ «КУА Фюжн Капітал Партнерс», № 12/12 від 12.12.2011 року, № 28/03-4 від 28.03.2012 року, № 26/06-1 від 26.06.12 року.

ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Богдан-Капітал» внесене до Державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів.

Відповідно до відомостей витрат, що враховуються при визначені об'єкту оподаткування, позивачем до витрат було включено відсотки за користування позикою в загальній сумі 6656028 грн.

Відповідно до п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК України до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Згідно з пп. 14.1.206 п. 14.1 ст. 14 ПК України проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. До процентів включаються: а) платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; б) платіж за використання коштів, залучених у депозит; в) платіж за придбання товарів у розстрочку; г) платіж за користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об'єкта фінансового лізингу); ґ) винагорода (дохід) орендодавця як частина орендного платежу за договором оренди житла з викупом, сплачена фізичною особою платнику податку, на користь якого відступлено право на отримання таких платежів. Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум. У разі якщо залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов'язань чи ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, або шляхом врахування векселів та здійснення операцій з придбання цінних паперів із зворотним викупом, сума процентів визначається шляхом шикування їх на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення (продажу) та ціною погашення (зворотного викупу) такого цінного паперу. Платежі за іншими цивільно-правовими договорами незалежно від того, встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках суми договору або іншої вартісної бази, не є процентами.

За змістом пп.пп. 14.1.257 і 14.1.258 п. 14.1 ст. 14 ПК України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення; фінансовий кредит - кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

До складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку (п. 141.1 ст. 141 ПК України).

Нормами ПК України передбачені обмеження у врахуванні у складі витрат нарахованих процентів за борговими зобов'язаннями, зокрема за отриманими кредитами, позиками, у разі отримання їх: або від нерезидентів, які мають офшорний статус, або платником податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), при нарахуванні процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб (п. 141.2 ст. 141 Кодексу), або при наявності кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, або якщо нарахування процентів не пов'язане із господарською діяльністю платника податку.

З огляду на зазначене суд касаційної інстанції вважає правильним висновки судів попередніх інстанцій, що у зв'язку із відсутністю перелічених законодавчих обмежень та використання позик у власній господарській діяльності, позивач має право на віднесення до складу витрат звітного періоду нарахованих на користь інвестиційного фонду процентів за отриманими борговими зобов'язаннями (кредитами, позиками тощо), оскільки проценти, сплачені (нараховані) позичальником за укладеним договором позики з компанією з управління активами на користь венчурного інвестиційного фонду, активами якого вона управляє, відносяться позичальником до фінансових витрат та включаються до складу інших витрат.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року у справі № 826/18255/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Повний текст виготовлено 31.05.2016 року.