Справа № 813/3046/14
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 р. Справа № 876/7014/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Гользбергер А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» до Державної екологічної інспекції у Львівській області про скасування припису, -

ВСТАНОВИЛА :

ТзОВ «Верболіз» 16.04.2014року звернулося до суду із позовною заявою до Державної екологічної інспекції у Львівській області про скасування припису №2246/06/ від 05.11.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки Інспекції, викладені у акті перевірки №2246/06/1856 від 23.10.2013 року, на підставі якого винесено спірний припис, не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначив, що позивач ніколи не утворював і не розміщує будь-яких відходів, які потребують утилізації. Під час проведення перевірки позивачем були надані, що підтверджують надання послуг із збирання та вивезення відходів, договір підряду про оброблення відпрацьованих нафтопродуктів. Під час перевірки інспекторами не було проведено жодних технічних замірів. Також зазначив, що ТОВ «Верболіз» не повинно вести журнал первинного обліку кількості забраної води, оскільки під час проведення перевірки позивачем було надано довідку за період 2012-2013рр. про використання води для обприскування полів, окрім того, позивач не здійснює забір підземних прісних вод, не перевищує об'єми використання води без спеціального дозволу. На цих підставах, просить позов задовольнити.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2014 року - в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що висновки Інспекції, викладені у акті перевірки №2246/06/1856 від 23.10.2013 року, на підставі якого винесено спірний припис, не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначив, що позивач ніколи не утворював і не розміщує будь-яких відходів, які потребують утилізації. Під час проведення перевірки позивачем були надані, що підтверджують надання послуг із збирання та вивезення відходів, договір підряду про оброблення відпрацьованих нафтопродуктів. Під час перевірки інспекторами не було проведено жодних технічних замірів. Також зазначив, що ТОВ «Верболіз» не повинно вести журнал первинного обліку кількості забраної води, оскільки під час проведення перевірки позивачем було надано довідку за період 2012-2013рр. про використання води для обприскування полів, окрім того, позивач не здійснює забір підземних прісних вод, не перевищує об'єми використання води без спеціального дозволу. На цих підставах, просить позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що реалізація права землевласника та землекористувача видобувати підземні води без спеціального дозволу можлива лише при сукупності усіх умов передбачених ст. 23 КУН., зокрема : бути власниками чи користувачами земельної ділянки, використовувати підземні води для господарських та побутових потреб, продуктивність водозабору не повинна перевищувати 300 кубічних метрів на добу. Позивачем до матеріалів справи долучено договір позички нежитлового приміщення від 01.11.2014р., однак даний договір не містить умов щодо передачі в користування земельної ділянки на якій знаходиться шахтний колодязь. Окрім того, позивачем не ведеться облік забору та використання вод, як того передбачає ст. 44 Водного кодексу України, а відтак неможливо встановити продуктивність водозаборів підземних вод.

Відповідно до довідки ЄДРПОУ основним видом діяльності ТОВ "Верболіз" є вирощування та оптова торгівля зерном. Вода із шахтного колодязя використовується для поливу полів та приготування розчину пестицидів при зрошуванні полів, тобто для виробничих потреб підприємства, а не господарських та побутових потреб.

Таким чином позивачем не дотримано умов ст.23КУН, що дають право на використання надр без спеціального дозволу. Як встановлено судом, на підприємстві на період проведення перевірки були відсутні паспорти на відходи, які утворюються під час виробничої діяльності підприємства, відсутній дозвіл на розміщення та ліміт на утворення та розміщення відходів, не ведеться журнал первинного обліку відходів, що є порушенням ст.ст. 17, 32, 33 Закону України «Про відходи», а наявність відповідних договорів на передачу відходів не звільняє позивача отримати відповідний дозвіл на розміщення та ліміт на утворення та розміщення відходів, обов'язок отримання якого передбачений ст. 32 Закону України «Про відходи».

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі наказу від 18.10.2013 року №706-і/п та направлення № 2175 від 23.10.2013р. Інспекцією проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ТОВ «Верболіз», за наслідками якої складено акт № 2246/06/1856 .

Перевіркою виявлено порушення, зокрема: ст.ст. 17, 32, 33 Закону України «Про відходи», п. 7 ст. 44, ст.ст. 48, 49, 110 Водного кодексу України, ст.ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про користування надрами.

На підставі акту винесено припис № 2246/06 від 05.11.2013р., яким зобов'язано позивача розробити план організаційно-технічних заходів з усунення виявлених недоліків, копії наказу та плану заходів надати Державній екологічній інспекції у Львівській області в 10-денний строк з дня отримання припису; не здійснювати без дозвільне розміщення та безлімітне утворення і розміщення відходів; отримати дозвіл на розміщення відходів та ліміт на утворення та розміщення відходів до 05.04.2014р.; розробити паспорти на всі відходи підприємства в строк до 05.04.2014р., вести журнал первинного обліку, отримати спеціальний дозвіл на користування надрами до 05.05.2014р., вести журнал обліку зібраної води із свердловини, отримати дозвіл на спеціальне водокористування. 16.12.2013р. державним інспектором Державної екологічної інспекції у Львівській області винесено постанову про накладення на директора ТОВ «Верболіз» адміністративного стягнення на підставі ст. 82, ст. 82-1, ст. 60, ст.ст. 242-1, 283, 284 Кодексу про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу, в сумі 1734 грн. Не погоджуючись із приписом Інспекції, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Щодо тверджень позивача про відсутність у останнього обов'язку на отримання дозволу щодо розміщення відходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про відходи», суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані, зокрема, запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів, забезпечувати приймання та утилізацію використаних пакувальних матеріалів і тари, в яких знаходилася продукція цих підприємств, установ та організацій - суб'єктів господарської діяльності, або укладати угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію, на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону, з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється, зокрема, вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів.

Згідно з ст. 33 Закону, на кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів. При цьому, позивач зазначає, всі відходи, що утворюються від виробничої діяльності підприємства передаються на підставі відповідних договорів для утилізації чи переробки спеціалізованим підприємствам.

Проте, такі доводи позивача є безпідставними, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, на підприємстві на період проведення перевірки були відсутні паспорти на відходи, які утворюються під час виробничої діяльності підприємства, відсутній дозвіл на розміщення та ліміт на утворення та розміщення відходів, не ведеться журнал первинного обліку відходів, що є порушенням ст.ст. 17, 32, 33 Закону України «Про відходи», а наявність відповідних договорів на передачу відходів не звільняє позивача отримати відповідний дозвіл на розміщення та ліміт на утворення та розміщення відходів, обов'язок отримання якого передбачений ст. 32 Закону України «Про відходи».

Судом не беруться до уваги доводи позивача щодо відсутності необхідності вести облік зібраної води, оскільки відповідно до п. 7 ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов'язані здійснювати облік забору та використання вод, вести контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об'єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об'єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Пунктом 9 цієї статті встановлено, що водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст. 48 Водного кодексу України, Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб. Також, відповідно до п. 1 ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Судом встановлено, що ТОВ «Верболіз» здійснює забір води з шахтного колодязя за допомогою технічного пристрою (водяного насоса), що використовується для поливу полів та приготування розчину пестицидів при зрошуванні полів без отримання дозволу на спеціальне водокористування та без сплати за таке водокористування. Окрім того, позивачем без відповідного дозволу здійснюється самовільне користування надрами підземних прісних вод на виробничі потреби, що є порушенням ст.ст.16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра.

Відповідно до ст.19 Кодексу України про надра (далі - КУН) надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Статтею 23 КУН передбачено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб. Таким чином реалізація права землевласника та землекористувача видобувати підземні води без спеціального дозволу можлива лише при сукупності усіх умов передбачених ст. 23 КУН., зокрема : бути власниками чи користувачами земельної ділянки, використовувати підземні води для господарських та побутових потреб, продуктивність водозабору не повинна перевищувати 300 кубічних метрів на добу.

Позивачем до матеріалів справи долучено договір позички нежитлового приміщення від 01.11.2014р., однак даний договір не містить умов щодо передачі в користування земельної ділянки на якій знаходиться шахтний колодязь. Окрім того, позивачем не ведеться облік забору та використання вод, як того передбачає ст. 44 Водного кодексу України, а відтак неможливо встановити продуктивність водозаборів підземних вод.

Відповідно до довідки ЄДРПОУ основним видом діяльності ТОВ "Верболіз" є вирощування та оптова торгівля зерном. Вода із шахтного колодязя використовується для поливу полів та приготування розчину пестицидів при зрошуванні полів, тобто для виробничих потреб підприємства, а не господарських та побутових потреб.

Таким чином позивачем не дотримано умов ст.23КУН, що дають право на використання надр без спеціального дозволу.

Враховуючи викладене вище, суд погоджується із висновками фактичної перевірки позивача та правомірністю застосованого припису за виявлені порушення та не знаходить підстав для визнання не чинним припису №2246/06/ від 05.11.2013 року.

Таким чином, припис Інспекції винесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ч3 160 ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» - залишити без задоволення.

постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2014 року у справі № 813/3046/14 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар