Справа № 524/4269/14-а
Суддя: Савічев В. О.
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/4269/14-а
Провадження 2а/524/12/16
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

05.02.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Савічева В.О.

при секретарі Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити дії, зазначаючи, що з 01.07.1998 року його було прийнято на роботу до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука на посаду головного спеціаліста штабу цивільної оборони та надзвичайних ситуацій виконкому.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплат за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до п.п. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати пращ працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», керівниками органів зазначених у п. 1 цієї постанови надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника В той же час, згідно п. 5.3. розділу V (соціальні пільги і гарантії) колективного договору на 2010-2013 роки укладеного між виконкомом та трудовим колективом адміністрація виконкому взяла на себе зобов'язання, при наявності коштів надавати матеріальну допомогу працюючим в розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально-побутових проблем.

В той же час, про існування колективного договору та з його змістом ніхто не ознайомлював, а тому про закріплене в ньому право на отримання матеріальної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально побутових проблем, відомо не було.

Дізналася про це право лише в 2014 році від свого колишнього колеги по роботі ОСОБА_2.

Попри це, користуючись закріпленим в законодавчих актах правом на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2014 році зверталася до керівника відповідача з проханням надати таку матеріальну допомогу, яку відповідач виплатив не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі, а в розмірі посадового окладу.

Таким чином, відповідачем було вчинено незаконні дії в частині виплати в 2011 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі, а в розмірі посадового окладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Просив визнати незаконними дії Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, в частині нарахування та виплати в 2011 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, як визначено в колективному договорі за 2010-2013 роки в розмірі посадового окладу.

Зобов'язати Виконавчий комітет Автозаводської районної ради Кременчука нарахувати та виплатити за 2011 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Позивач просив справу розглядати без його участі. Позов підтримав.

Представник відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в судове засідання не прибув просив справу розглядати без їх участі, проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.11 ч.1 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 з 01.07.1998 року працював у Виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на посаді головного спеціаліста штабу цивільної оборони та надзвичайних ситуацій виконкому. З 31.01.2011 року позивач звільнений з посади у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування згідно зі ст. 18 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ОСОБА_1 серії АН № 191927 (а.с.9).

Нарахування та виплата позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2011 рік не здійснювалась.

Спірні правовідносини врегульовані Законами України «Про державну службу» та «Про службу в органах місцевого самоврядування», постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року № 268 та іншими нормативно-правовими актами, угодами.

Відповідно до ч.ч. 6-7 ст. 33 Закону України «Про державну службу» державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань: умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів У країни.

Частинами 3 та 4 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування

фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Згідно з п.п. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування

структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади,

органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року № 268, передбачено

право керівників органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах

затвердженою фонду оплати праці, право надавати працівникам матеріальну

допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення

при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної

заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Із аналізу вказаних вище норм правових актів слід зробити висновок, що

матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань повинна надаватися

тому державному службовцю, який дійсно має обгрунтовану підставу для її

отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини.

Державні службовці мають право отримувати матеріальну допомогу для

вирішення соціально-побутових питань, при цьому вказуючи будь-яку підставу, яку

вони на власний розсуд віднесли до соціально-побутової.

Оскільки потреба у вирішенні соціально-побутових потреб може виникнути у

державного службовця, тому саме він має ініціювати питання про надання такої

(надання допомоги повинно мати достатнє підґрунтя, вияв та заявлення потреби

шляхом подання заяви довільної форми), отже необхідна ініціатива особи, яка має

потребу у вирішенні таких потреб і заявляє про їх наявність.

Аналогічної позиції дотримується і Міністерство праці та соціальної політики

України, зокрема у роз'ясненні № 620/13/84-09 від 16.10.2009 року.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови

колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є

обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Пунктом 5.3 Колективного договору на 2010-2013 роки, прийнятого на

загальних зборах профспілкового комітету Автозаводського райвиконкому 20.04.2010 року, зареєстрованого у Департаменті праці та соціального захисту населення виконкому Кременчуцької міської ради 06.05.2010 року передбачено, що при наявності коштів адміністрація зобов'язується надавати матеріальну допомогу працюючим у розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально-побутових проблем.

Як встановлено судом, позивач із заявою про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2011 рік до відповідача не звертався, отже не заявив про наявність у нього підстав та потреби для отримання такої допомоги, відтак у роботодавця не виникало обов'язку для виплати такої.

Крім того, покликання позивача про його необізнаність із умовами колективного договору жодним чином не впливає на його права передбачені Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року № 268.

Також, суд вважає необгрунтованими покликання позивача на те, що спірна допомога повинна була б бути виплачена йому при звільненні, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 не передбачено обов'язку керівника установи щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань при звільненні працівника з посади.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Харківського Апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а особою, яка не брала участь у справі, з моменту отримання копії постанови.

Суддя: