Справа № 826/26659/15
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Київ К/800/10240/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року

у справі № 826/26659/15

за позовом ОСОБА_2

до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича (далі - уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.02.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016, позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просила скасувати вказані судові акти з мотивів порушення названими судами норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні в установленому статтею 2201 Кодексу адміністративного судочинства України порядку (далі - КАС України).

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 02.07.2014 № 43540 укладеного між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі - ПАТ «КБ «УФС») оформлене наказом від 18.11.2014 № 6, зобов'язати уповноважену особу подати Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду, та зобов'язати останнього включити позивача до Загального реєстру вкладників.

Так, листом від 11.12.2014 № 001/693 «Про визнання правочинів нікчемними» було повідомлено позивача про те, що правочини, у тому числі договір банківського вкладу, укладений між позивачем та ПАТ «КБ «УФС» від 02.07.2014 № 43540, операції з внесення та перерахування грошових коштів на рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до розписки на вказаному листі (копія якого наявна в матеріалах справи) лист від 11.12.2014 № 001/693 був отриманий позивачем 24.12.2014.

Проте позовну заяву до Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 було подано лише 07.12.2015.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач дізналася про порушення своїх прав ще у грудні 2014. При цьому, адміністративний позов до суду подано лише 07.12.2015, тобто поза межами установленого законом шестимісячного строку.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованим висновком суду першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, встановленим частиною другою статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина перша статті 103 КАС України зазначає, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таке законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно до частини першої статті 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Проте, як правомірно установлено судами попередніх інстанцій, позивач не скористався наданим йому процесуальним правом на подання до суду клопотання про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин його пропуску.

Суд касаційної інстанції критично ставиться до посилань позивача відносно того, що про порушення свого права вона дізналася лише у червні 2015 року, та звертає увагу на наступне.

Як установлено судами попередніх інстанцій та убачається з матеріалів справи, зокрема з заяви ОСОБА_2 до Уповноваженої особи, датованої 03.12.2014, у якій вона просила розблокувати вклад та внести до переліку осіб, які мають право на отримання гарантованої суми від Фонду.

Також установлено, що 20.11.2014 на офіційному веб-сайті Фонду розміщено оголошення про початок виплат коштів вкладникам ПАТ «КБ «УФС» наступного змісту: «У зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.11.2014 рішення № 119 про початок ліквідації ПАТ «КБ «УФС» Фонд з 21.11.2014 розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку. Для отримання коштів вкладники ПАТ «КБ «УФС» з 21.11.2014 по 31.12.2014 включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду ПАТ «АЛЬФА-БАНК».

Крім того, у своїй позовній заяві позивач зазначає та визнає той факт, що вона зверталася до ПАТ «Альфа-Банк» для отримання відшкодування за вкладом, де їй стало відомо, про те, що її не було включено до загального Реєстру вкладників, після цього позивач звернулася до уповноваженої особи з усним проханням роз'яснити причини відмови.

Таким чином, як убачається з позовної заяви та пояснень позивача про порушення свої прав, за захистом яких наразі позивач звернулася до суду, їй було відомо ще у грудні 2014 року.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач дізнався про порушення своїх прав ще у грудні 2014 року. При цьому, адміністративний позов до суду подано лише 07.12.2015, тобто поза межами установленого законом шестимісячного строку.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правомірним висновок судів попередніх інстанцій, що під час розгляду не встановлено обґрунтованих причин пропущення строку звернення до адміністративного суду, та не надано доказів на підтвердження того, що існували певні об'єктивні перешкоди для звернення до адміністративного суду у визначений статтею 99 КАС України строк.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

В.Ф. Мороз

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель