Справа № 826/5032/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 червня 2016 року № 826/5032/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: Головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вишня» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України, головних державних ревізорів-інспекторів Головного управління ДФС у м. Києві Піронкова В.І., Губи О.І., Волобуєва Д.І., про визнання відсутності повноважень (компетенції), визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Вишня» (далі - позивач, ТОВ «Вишня») до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві), Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), головних державних ревізорів-інспекторів Головного управління ДФС у м. Києві Піронкова В.І., Губи О.І., Волобуєва Д.І. (далі - Інспектори), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило:

визнати (встановити) відсутність повноважень і компетенції у Головного управління Міндоходів у м. Києві та в його працівників - головних державних ревізорів-інспекторів: Піронкова В.І., Губи О.І., Волобуєва Д.І., на проведення ними фактичної перевірки у використовуваному позивачем павільйоні, за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 20а, на момент проведення у період з 07.10.2014 по 14.10.2014 та складення акту перевірки від 14.10.2014 № 26/173/21/32590691 «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і розбірної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами» й передачі його для подальшого прийняття рішень, а зазначені дії - протиправними;

визнати протиправними (неправомірними) й нечинними та скасувати рішення: ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 07.11.2014 № , № та № про застосування фінансових санкцій; ГУ ДФС у м. Києві від 05.02.2015 № 1693/10/26-15-10-08-16 «Про результати розгляду первинної скарги»; ДФС України від 05.03.2015 № 4599/6/99-99-10-01-02-25 «Про результати розгляду скарги».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідачів та Інспектори у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві явку своїх представників у судове засідання не забезпечила, з урахуванням чого адміністративна справа відповідно ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

14.10.2014 за результатами фактичної перевірки ТОВ «Вишня» з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами у павільйоні, що використовується позивачем та розташований за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 20а, Інспекторами ГУ Міндоходів у м. Києві (правонаступником є ГУ ДФС у м. Києві) складено Акт № 26/173/21/32590691 (далі - Акт перевірки), в якому встановлено:

факт реалізації алкогольного напою, а саме: горілки «Admiral original», міцністю 40% об., місткістю 0,5 л., за ціною 29 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 07.10.2014 № 4664, в той час як станом на 07.10.2014 мінімальна роздрібна ціна на горілку місткістю 0,5 л. та міцністю 40% об. становить 39,90 грн., чим порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»;

факт реалізації цигарок «Style super slims rose» за ціною 10,50 грн. за пачку, в той час як максимальна роздрібна ціна зазначена виробником на пачці цигарок становить 10 грн., чим порушено вимоги ст. 111 вказаного Закону;

також, що відповідно до довідки Департаменту промисловості та розвитку підприємництва від 07.05.2013 серії ТС № 2204 про функціональне призначення тимчасової споруди, торговельна площа павільйону, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 20а, становить 18 кв.м., чим порушено ст.ст. 1, 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

07.11.2014 на підставі Акту перевірки ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві (правонаступником є ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві) винесені рішення про застосування фінансових санкцій:

№ , яким до позивача відповідно до абз. 13 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та у зв'язку з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», ст. 18 названого Закону застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 10000 грн.;

№ , яким до позивача відповідно до абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та у зв'язку з порушенням вимог ст. 111 вказаного Закону застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 10000 грн.;

№ , яким до позивача відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та у зв'язку з порушенням вимог ст.ст. 1, 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн.

В подальшому, за результатами адміністративного оскарження позивачем, зокрема, вказаних рішень ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 05.02.2015 № 1693/10/26-15-10-08-16 «Про результати розгляду первинної скарги», ДФС України - від 05.03.2015 № 4599/6/99-99-10-01-02-25 «Про результати розгляду скарги», якими відмовлено у задоволенні скарг позивача.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Спори, визначені у п. 3 ч. 2 ст. 17 КАС України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб'єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб'єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

Позивачем у компетенційних спорах є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

При цьому, суд зауважує, що адміністративний позов згідно п. 6 ч. 4 ст. 105 КАС України може містити вимогу про відсутність компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень, проте, такі вимоги можуть мати місце лише у спорі між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

З системного аналізу зазначених норм вбачається, що такий спосіб захисту порушених прав, свобод чи інтересів, як визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень), можливий лише у спорах, між суб'єктами владних повноважень.

Враховуючи те, що позивач в даних правовідносинах не здійснює жодних управлінських функцій, які є обов'язковою складовою публічно-правового спору у розумінні КАС України та не є суб'єктом владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання (встановлення) відсутності компетенції (повноважень) суб'єктів владних повноважень у спірних правовідносинах щодо проведення фактичної перевірки позивача, складення Акту перевірки та передачі його для подальшого прийняття рішень, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 2, ст. 104 КАС України судовому захисту в порядку адміністративного судочинства підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

А тому дії суб'єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Однак дії контролюючого органу з проведення фактичної перевірки позивача, складення Акту перевірки та передачі його для подальшого прийняття рішень не відповідають наведеним критеріям, позаяк такі дії є лише службовою діяльністю працівників контролюючого органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства. Тому саме по собі проведення фактичної перевірки позивача, складення Акту перевірки та передачі його для подальшого прийняття рішень не створює для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав.

Слід також зазначити, що оспорювані за цим позовом процедурні дії контролюючого органу з проведення фактичної перевірки позивача, складення Акту перевірки та передачі його для подальшого прийняття рішень не мають самостійного правового значення, оскільки не являють собою остаточне волевиявлення владного суб'єкта; в той час як в подальшому, з урахуванням вчинених дій контролюючим органом, прийнято спірні рішення про застосування фінансових санкцій стосовно прав та обов'язків позивача.

За таких умов, вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідачів з проведення фактичної перевірки позивача, складення Акту перевірки та передачі його для подальшого прийняття рішень, задоволенню, за висновком колегії суддів, не підлягають.

Поряд з цим, статтею 56 ПК України врегульовано порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Згідно з абз. 3 п. 56.18 ст. 56 ПК України процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Отже, оспорювані рішення ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України прийнято за результатами вирішення податкового спору в доюрисдикційній процедурі.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, визначення юрисдикції адміністративних судів здійснюється з урахуванням характеру спору, предмета та суб'єктивного складу спірних правовідносин. Колегія суддів звертає увагу на те, що наведена норма підлягає застосуванню у системному зв'язку зі статтею 2 КАС України, за змістом якої завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-владних повноважень, порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, оскарженню підлягають лише ті правові акти індивідуальної дії, які є рішеннями відповідних суб'єктів владних повноважень. Зі змісту п. 1 ч. 2. ст. 17 КАС України випливає, що рішення суб'єкта владних повноважень, сформовані в правових актах індивідуальної дії, можуть бути оскаржені в адміністративних судах тільки в тому випадку, коли в цих правових актах індивідуальної дії зафіксовані рішення, що стосуються прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, як це передбачено у статті 2 КАС України.

Таким чином, властивостями оскаржуваності наділені лише ті правові акти, які створюють реальні правові наслідки для цієї особи, впливають на стан її суб'єктивних прав і обов'язків.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувані рішення ГУ ДФС у м. Києві від 05.02.2015 № 1693/10/26-15-10-08-16 та рішення ДФС України від 05.03.2015 № 4599/6/99-99-10-01-02-25, прийняті за результатами вирішення податкового спору в доюрисдикційній процедурі, не є актами реалізації контролюючим органом повноважень у сфері управлінської діяльності та не мають самостійного юридичного значення, оскільки не містять обов'язкового для суб'єкта господарювання припису. Такі рішення самі по собі не породжують у платника будь-якого додаткового обов'язку та не перешкоджають реалізації його права, зокрема, щодо оскарження до суду самим рішень ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про застосування фінансових санкцій до позивача. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 02.10.2013 у справі № К-33863/10, від 16.07.2014 у справі № К/800/31338/13, у постанові Вищого адміністративного суду України від 20.05.2015 у справі № К/800/63653/14, К/800/63692/14.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає належних правових підстав для визнання протиправними та скасування вказаних рішень ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

В той же час, стосовно рішень ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 07.11.2014 № , № та № про застосування фінансових санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 111 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення. Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України.

Відповідно до п.п. 13, 22 Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 218 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.08.2002 за № 679/6967, встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби повинна бути зазначена на пачці, коробці або сувенірній коробці тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення. Розрахунки з покупцями за придбані тютюнові вироби здійснюються відповідно до встановленого законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіряючими в Акті перевірки зафіксовано факт реалізації продавцем позивача у павільйоні, що використовується ТОВ «Вишня» та розташований за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 20а, цигарок «Style super slims rose» за ціною 10,50 грн. за пачку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією фіскального чеку від 07.10.2014 № 4663. При цьому, максимальна роздрібна ціна зазначена виробником на пачці цигарок становить 10 грн., що не заперечувалось позивачем.

Відповідно до абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб'єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 10000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок Інспекторів в Акті перевірки про порушення позивачем вимог ст. 111 вказаного Закону.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі.

Водночас, за змістом ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

З наявного в матеріалах справи договору оренди нерухомого майна від 01.12.2012 № 98, укладеного між позивачем в особі директора Думнич М.І. та ФОП Думнич М.І. видно, що торговельна площа павільйону, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 20а, становить 21 кв.м.

Разом з тим, з довідки про реєстрацію електронних контрольно-касових апаратів (РРО) від 20.11.2013 № 419, виданої ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві позивачу вбачається, що відповідно до заяви торговельна площа вказаного об'єкта становить 21 кв.м.

При цьому, з наявної в матеріалах справи довідки Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Київської міської державної адміністрації від 07.05.2013 серії ТС № 2204 про функціональне призначення тимчасової споруди вбачається, що торговельна площа павільйону, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 20а, становить 18 кв.м.

Проаналізувавши у сукупності вказані договір, довідки, а також доводи позивача в цій частині, колегія суддів критично оцінює довідку від 20.11.2013 № 419 та названий договір і вважає останні неналежними та не достатніми доказами того, що площа павільйону, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 20а, становить саме 21 кв.м., з огляду на те, що по-перше, у договорі може бути лише зафіксовано таку площа на підставі відповідних документів, зокрема, технічної інвентаризації, проте доказів на підтвердження наявності таких документів позивачем колегії суддів не надано, по-друге, довідка від 20.11.2013 № 419 видана позивачу з приводу реєстрації електронних контрольно-касових апаратів (РРО), а не дослідження і фіксації відповідної площі, натомість у довідці від 07.05.2013 серії ТС № 2204 зазначено про функціональне призначення тимчасової споруди, з урахуванням встановлення та фіксації її площі.

Крім того, зазначений договір укладений раніше, а довідка від 20.11.2013 № 419, яка видана на підставі заяви позивача, - пізніше, ніж довідка від 07.05.2013 серії ТС № 2204 про те, що площа такого павільйону становить 18 кв.м., в той же час позивачем не надано жодних доказів на підтвердження збільшення такої площі з моменту останньої фіксації його розміру у довідці від 07.05.2013.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок Інспекторів в Акті перевірки про порушення позивачем вимог ст.ст. 1, 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

В той же час, частиною 10 ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Згідно з Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2014 № 177) «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту, що застосовується з 1 серпня 2014 року, становить 199,50 гривень.

Відповідно до п. 1 примітки до вказаного Додатку, мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, інших зброджених напоїв, суміші із зброджених напоїв та суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п'ять зірочок та інших спиртових дистилятів і спиртних напоїв різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об'ємом (у відсотках) та місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Таким чином, мінімальна роздрібна ціна на горілку, міцністю 40% об. та місткістю 0,5 л., відповідно до вимог вказаної постанови Кабінету Міністрів України, становить 39,90 грн. (=39,90 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи, перевіряючими в Акті перевірки зафіксовано факт реалізації алкогольного напою, а саме: горілки «Admiral original», міцністю 40% об., місткістю 0,5 л., за ціною 29 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 07.10.2014 № 4664.

При цьому, необхідно зазначити, що у фіскальному чеку від 07.10.2014 № 4664, не зважаючи на фактичне придбання зазначеної горілки, вказано горілку « 5 капель», 0,5 л., що не заперечується позивачем та підтверджується поясненнями продавця ТОВ «Вишня» - ОСОБА_5, копія яких наявна в матеріалах справи. Крім того, позивач стверджує про те, що горілка « 5 капель», 0,5 л. вже давно ним не реалізується та в наявності взагалі відсутня.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання позивача, як на підставу для визнання протиправним та скасування спірного рішення від 07.11.2014 № , на те, що мала місце помилка внаслідок програмування касового апарату, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Враховуючи фактичну реалізацію горілки міцністю 40% об., місткістю 0,5 л., за ціною 29 грн., а не за встановленою постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2014 № 177) «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» мінімальною роздрібною ціною - 39,90 грн., колегія суддів вважає обґрунтованим висновок Інспекторів в Акті перевірки про порушення позивачем вимог названої постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 та ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Щодо посилань позивача на те, що оскаржувані рішення є протиправними, оскільки прийняті на підставі перевірки, проведеної вже неіснуючим ГУ Міндоходів у м. Києві та всупереч вимогам ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2, зокрема, ГУ Міндоходів у м. Києві реорганізовано у ГУ ДФС у м. Києві.

Виходячи з конституційного принципу безперервності державної влади, контролюючі органи Міндоходів, які перебувають у стадії реорганізації, продовжують здійснювати свої повноваження, фактично здійснюючи повноваження органів ДФС, до закінчення реорганізації та ліквідації органів Міндоходів у встановленому чинним законодавством порядку.

Статтею 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня - грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Зважаючи на те, що спірні рішення прийняті на підставі Акту перевірки, складеного за результатами фактичної перевірки позивача, колегія суддів, керуючись принципом безперервності державної влади, вважає, що такі рішення фактично прийняті органом ДФС, на які не розповсюджується наведена заборона, з огляду на що колегія суддів не приймає вказані посилання позивача до уваги.

Стосовно посилань позивача на невідповідність форми спірних рішень чинному законодавству, колегія суддів відмічає, що такі рішення прийняті відповідно до форми, встановленої Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790.

Крім того, наявність одного лише формального порушення у вигляді неповного зазначення номеру Акту перевірки у спірних рішеннях: замість акту перевірки «№ 26/173/32590691» зазначено «№ 26/173/2590691», само по собі не є підставою для скасування таких рішень.

Отже, враховуючи викладене у сукупності, а також те, що оскаржувані рішення від 07.11.2014 № , № та № прийняті контролюючим органом в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, у колегії суддів відсутні належні правові підстави для визнання протиправними та скасування вказаних рішень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідачі довели суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, судовий збір сплачений позивачем відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Вишня» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко