Справа № 806/5375/15
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м.Житомир справа № 806/5375/15

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Черниш А.В.,

за участю: представників відповідача Коршак Л.А., Петюх Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Андрушівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 17.09.2015 № та № ,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням ухвал суду від 14.01.2016 та від 29.03.2016, просила скасувати податкові повідомлення - рішення Андрушівської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області від 17.09.2015 № про донарахування 12662,73 грн податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування та 3165, 68 грн штрафних санкцій, а також № про донарахування 22981,00 грн податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та 5745,25 грн штрафних санкцій.

ОСОБА_3 вважає, що вказані податкові повідомлення - рішення є безпідставними, необґрунтованими та такими, що винесені відповідачем без з'ясування всіх обставин під час проведення перевірки, на підставі висновків, що не відповідають дійсності та суперечать вимогам чинного податкового законодавства. Вказує, що чистий оподаткований дохід за період з 01.01.2012 до 31.12.2014 та податок з доходів фізичних осіб не занижувала.

У судове засіданні позивач і її представник не з'явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. У заяві позов підтримала та просила задовольнити, з підстав зазначених у позові, поясненнях і поданих документів.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи письмових заперечень та додаткових пояснень.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи з 04 до 17 серпня 2015 року працівниками Андрушівської ОДПІ було проведено документальну планову невиїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012 до 31.12.2014, укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 25.10.2011 по 31.12.2014.

За результатами перевірки 01 вересня 2015 року складено акт № 129/06-01-17/НОМЕР_3 (далі - акт перевірки).

У акті перевірки зафіксовано, що документальною невиїзною перевіркою ФОП ОСОБА_3 установлено порушення норм податкового законодавства України, зокрема:

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п. 183.10 ст. 183, абз. «а» п. 185.1 ст. 185, абз. «а» п. 186.1 ст. 186, абз. «а» п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200, абз. «а» п.202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді з 11.09.2014 по 31.12.2014, який підлягає сплаті у встановлені строки до бюджету, на загальну суму 22981 грн;

- п. 135.1-135.4, абз. 1 пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме заниження в періоді з 01.01.2012 по 31.12.2014 чистого оподаткованого доходу на загальну суму 74951,56 грн, що призвело до заниження в період з 01.01.2012 по 31.12.2014 податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 12662,73 грн.

На підставі акту перевірки Андрушівською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області 17 вересня 2015 року винесено податкові повідомлення - рішення:

№ , яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на 12662,73 грн і за за штрафними (фінансовими) санкціями на 3165, 68 грн;

№ про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 22981 грн за основним платежем і 5745,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд, перевіряючи податкові повідомлення - рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, виходив із такого.

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа - підприємець Андрушівською районного державною адміністрацією та як платник податків і зборів перебуває на податковому обліку в Андрушівській ОДПІ.

В період з 01.01.2012 до 31.12.2014 ФОП ОСОБА_3 здійснювала такі види діяльності: 47.25 - роздрібна торгівля напоями в неспеціалізованих магазинах; 47.26 - роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.

Судом з'ясовано, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 здійснювала оподаткування одержаних доходів від здійснення підприємницької діяльності в період з 01.01.2012 до 31.12.2014 на загальній системі оподаткування та була платником податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Стосовно податкового повідомлення - рішення № .

У акті перевірки від 01.09.2015 зафіксовано, що перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в порушення абз. 1 пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2012-2014 роки завищено валові витрати на загальну суму 74951,56 грн, в т.ч. в 2012 р. на 15769,33 грн, в 2013 р. на 22963,14 грн, в 2014 р. на 36219,09 грн, в зв'язку з включенням їх до складу вартості придбаних товарно - матеріальних цінностей, що не були використані для отримання доходу в господарській діяльності платника податку в перевіряємому періоді та не підтверджених первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Включення позивачем до складу витрат суми витрат документально не підтверджених у розмірі 74951,56 грн спричинило заниження чистого оподаткованого доходу на суму 74951,56 грн та як наслідок заниження в період з 01.01.2012 по 31.12 2014 податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 12662,73 грн.

У письмових пояснення, наданих під час судового розгляду справи, представник позивача не погодилася із розміром витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності за 2012 -2014 роки, визначених за даними перевірки, а саме щодо сум витрат на придбання горілчаних та тютюнових виробів у розмірі 726156,24 грн; оплату праці - 44524,44 грн; збір на виноградництво - 10882,10 грн, а також із сумою інших витрат. При цьому зазначила, що у перевіряємий період сума інших витрат ФОП ОСОБА_3 складалася із наступних витрат на:

- обслуговування РРО (ТОВ "Візард") на суму 22251,36 грн;

- оплату торгового патенту в сумі 10721,40 грн;

- купівлю одноразового посуду (ФОП "ОСОБА_5") в сумі 6300,30 грн;

- відшкодування орендодавцю приміщення (ФОП ОСОБА_4), понесених витрат на сплату за електропостачання та газопостачання в сумі 65426,72 грн;

- сплату податку за ведення ресторанного господарства за 2013 рік м. Тульчин у розмірі 920 грн;

- сплату коштів у зв'язку з отриманням ліцензії за продаж алкогольних виробів у розмірі 1000 грн;

- здійснення поточного ремонту та купівлю миючих засобів у загальній сумі 2822,20 грн.

Згідно зі пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 163.1.1. п. 163.1 ст. 163 ПК України).

В силу пункту 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У відповідності до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Статтею 177 ПК України регулюється оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 177.1 вказаної статті Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування, згідно зі п. 177.2 ст. 177 ПК України, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно зі пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У пункті 177.4 статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому варто зазначити, що норма п. 177.4 ст. 177 ПК України є відправною нормою, яка вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку, як у платників податку на прибуток.

Згідно зі п. 138.1 ст. 138 р. ІІІ Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

В силу приписів пункту 138.8 статті 138 ПК України. собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

У свою чергу, згідно зі пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 ПК України, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст.138 ПК України).

Вичерпний перелік витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку наведено у статті 139 ПК України.

За змістом пп. 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 цієї статті ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно зі п. 177.10 ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (зі змінами та доповненнями), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У свою чергу, господарська діяльність, згідно зі пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Наведені правові норми, на думку суду, дозволяють фізичній особі-підприємцю формувати витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, у постанові від 27.10.2015 у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15).

З приводу витрат на обслуговування РРО в розмірі 22251,36 грн.

Як видно з акту перевірки та встановлено під час судового розгляду справи витрати позивача на обслуговування РРО здійснені на користь ТОВ "Візард" під час перевірки були підтверджені лише на загальну суму 12293,96 грн, у тому числі за 2012 рік - 4069,96 грн, за 2013 рік - 6742,00 грн, за 2014 рік - 1482,00 грн. Стосовно решти суми 9957,40 грн контролюючий орган дійшов висновку про відсутність первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку таких витрат.

Суд погоджується із таким висновком відповідача, так як обґрунтовуючи понесення витрат у розмірі 22251,36 грн позивачем надано до суду акти звірки розрахунків між ТОВ "Візард" та ФОП ОСОБА_3 станом на 31.12.2012, 31.12.2013 та 31.12.2014. Однак жодних первинних документів, а саме видаткових накладних указаних у цих актах, окрім тих які враховані контролюючим органом у додатку № 6 до акту, на суму 9957,40 грн суду надано не було.

Також не було приєднано до матеріалів справи доказів фактичної сплати вказаних коштів.

Між тим, суд відмічає, що в розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", акт звірки є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами, договором, накладними, рахунками тощо.

За наведених обставин, включення позивачем до складу витрат у перевіряємому періоді коштів у розмірі 9957,40 грн є безпідставним.

Щодо витрат на оплату торгового патенту і придбання ліцензії.

Із долучених до матеріалів справи копій розрахунків податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності за 2012, 2013 та 2014 роки вбачається, що платник податку - ОСОБА_3 скористалася наданим їй правом і зменшила суму податку на доходи фізичних осіб за звітні періоди на суму вартості торгового патенту, а саме на загальну суму 12373,20 грн.

У відповідності до пп. 139.1.10 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат сума збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності, яка враховується у зменшення податкового зобов'язання платника податку в порядку, передбаченому пунктами 152.1 і 152.2 статті 152 цього Кодексу.

Таким чином, віднесення позивачем витрат на оплату торгового патенту за 2012 - 2014 року в сумі 10721,40 грн до складу витрат є неправомірним.

Судом з'ясовано, що вартість ліцензії, витрати на оплату якої позивачем віднесено до складу інших витрат, складала 1000 грн.

Проте в розумінні приписів пп. 14.1.120 і пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК України таке ліцензія не можу бути основним засобом, а тому її вартість не відноситься до витрат операційної діяльності ФОП ОСОБА_3

Поряд з цим суд критично оцінює включення позивачем до складу витрат сплати у 2013 році 920 грн як податку за ведення ресторанного господарства, оскільки стаття 10 Податкового кодексу України, якою визначено вичерпний перелік місцевих податків та зборів, не передбачає такого виду місцевого податку як "податок за ведення ресторанного господарства".

Отож, включення до складу витрат суми в розмірі 920 грн є необґрунтованим.

З приводу придбання одноразового посуду в ФОП ОСОБА_5

На підтвердження реальності понесених витрат з придбання у ФОП ОСОБА_5 одноразового посуду на суму 6300,30 грн представником позивача надано до суду лише копії накладних (а.с. 85-109).

Однак під час судового розгляду справи судом не установлено, а позивачем не підтверджено належними доказами зв'язку між фактом придбання указаних товарів і господарською діяльністю платника податку, а саме роздрібною торгівлею напоями та тютюновими виробами в магазинах.

Відтак кошти сплачені на придбання товарів не пов'язаних із фактичним здійсненням господарської діяльності позивачем не є витратами, що безпосередньо пов'язаними з отриманням доходів.

Щодо сплати 65426,72 грн за електропостачання та газопостачання, а також витрат на поточний ремонт на 2822,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 свою підприємницьку діяльність здійснює в частині нежитлових приміщень, які вона орендує в Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на підставі договорів оренди та суборенди від 13 листопада та 13 грудня 2011 року.

За умовами цих договорів об'єктами оренди є частини нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Орендована площа складає 20 кв.м. і 250,25 кв.м.

У відповідності до п. 7.1 цих договорів ФОП ОСОБА_3 зобов'язується здійснювати за власний рахунок поточний ремонт об'єкта оренди та суборенди, а також відшкодовувати затрати понесені Орендарем на комунальні платежі.

На підтвердження фактичного виконання зазначених умов договорів і понесених позивачем витрат у загальному розмірі 68248,72 грн представником позивача надано до суду акт від 04.01.2015, акт здійснення поточного ремонту від 31.12.2014, звіти про стан розрахунків споживача: ФОП ОСОБА_4 за період з 01.2012 по 12.2014 з постачальником: Андрушівський РЕМ ПАТ "ЕТ"Житомиробленерго"; розхідні накладні, виписані постачальником ПАТ "Житомиргаз" одержувачу ФОП ОСОБА_4 за природний газ; квитанції до прибуткових касових ордерів, виписаними ФОП ОСОБА_4 за результатами прийняття коштів від ФОП ОСОБА_3.

Досліджуючи зазначені матеріали суд звертає увагу на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Разом з цим необхідно відмітити, що Вищий адміністративний суд України в листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" зазначив, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

В контексті викладеного суд зазначає, що документальним підтвердженням указаних витрат ФОП ОСОБА_3 повинні бути належним чином оформлені документи між нею та ФОП ОСОБА_4 із зазначенням виду, обсягу та вартості наданих послуг та придбаних матеріалів. Одним із належних доказів оплати позивачем комунальних витрат повинен бути детальний розрахунок вартості наданих послуг, вирахуваної пропорційно між загальною площею приміщення і тією, яку винаймає орендатор в орендованому приміщенні. Проте жодних розрахунків, які б підтверджували факти необхідності сплати позивачем указаної суми до суду надано не було.

До наданих актів виконаних робіт позивачем не додано доказів оплати наданих робіт. Також суд відмічає, що один із актів складних не у перевіряємому періоді.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи не підтверджують факту понесення позивачем витрат, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, в зазначених розмірах.

Щодо включення до витрат вартості придбаних товарно - матеріальних цінностей на суму 27633,36 грн.

У ході судового розгляду справи встановлено, що у 2013 - 2014 роках ТОВ "Люцина", ТОВ "Рошен-Полісся", ТОВ "Баядера Логістік", ТОВ "Полісся - Продукт", Фідія "Л.К.О. № 3", ТОВ "Дітрейд" на користь покупця - ФОП ОСОБА_3 виписано видаткові накладні на пиво, алкогольні та безалкогольні напої (а.с. 188-203). Вартість указаного у цих видаткових накладних товару позивачем віднесена до складу витрат на суму 27633,36 грн.

Однак під час перевірки контролюючим органом з'ясовано, що товар, вказаний у цих видаткових накладних, не був використаний ФОП ОСОБА_3 для отримання доходу. Так як позивачем не було надано доказів реалізації ТМЦ і залишків указаного товару.

Позивачем жодних доказів на спростування таких висновків контролюючого органу до суду надано не було. Також під час судового розгляду справи не було надано доказів оплати товару, згідно видаткових накладних указаних постачальників, і отримання доходу від продажу таких ТМЦ.

Враховуючи наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд дійшов висновку, що господарські операції з придбання товарів фактично не мали реального характеру, придбання товарів оформлено неналежним чином і не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Обставина наявності у позивача зазначених вище документів сама по собі не є підставою для включення 27633,36 грн до складу витрат на придбання товарів цих товарів.

Зважаючи на зазначене вище, суд погоджується із висновком податкового органу про те, що в порушення п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України та вимог п.138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України позивачем в результаті включення до складу витрат за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 суми витрат документально не підтверджених у розмірі 74951,56 грн занижено суму оподаткованого доходу та як наслідок суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті у бюджет, у загальному розмірі 12662,73 грн.

З огляду на викладене, збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 12662,73 грн та нарахування штрафних санкцій у розмірі 3165,68 грн здійснено відповідачем обґрунтовано, тому податкове повідомлення - рішення № від 17.09.2015 винесено відповідачем правомірно, у межах повноважень, наданих законодавством України.

Щодо податкового повідомлення - рішення № .

Зі змісту акту перевірки видно, що висновок контролюючого органу про заниження ФОП ОСОБА_3 податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 22981,00 грн, в т.ч. за вересень 2014 р. (з 11.09.14-30.09.14) - 4771,00 грн; за жовтень 2014 р. - 6364,00 грн; за листопад 2014 р. - 5843,00 грн; за грудень 2014 р. - 6003,00 грн, обґрунтовано не включенням позивачем до об'єкта оподаткування податком на додану вартість вартості проданих товарів (алкогольних напоїв та тютюнових виробів).

При цьому вказано, що, згідно звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій, фіскальних чеків, книг обліку розрахункових операцій та книги обліку доходів і витрат № 1100 від 03.02.2012, обсяг виручки від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів за останні 12 місяців був перевищений ФОП ОСОБА_3 13 серпня 2014 р. становив 301245,66 грн, в т.ч. по періодах: вересень 2013 р. - 19005,85 грн; жовтень 2013 р. - 26325,50 грн; листопад 2013 р. - 17210,40 грн; грудень 2013 р. - 12417,34 грн; січень 2014 р. - 18438,85 грн; лютий 2014 р. - 11149,93 грн; березень 2014 р. - 18218,03 грн; квітень 2014 р. - 32875,99 грн; травень 2014 р. - 43337,05 грн; червень 2014 р. - 29933,10 грн; липень 2014 р. - 50177,27 грн; серпень 2014 р. - 54490,40 грн (в т.ч. 13 серпня 2014 р. виручка становила 22156,35 грн).

На думку відповідача, ФОП ОСОБА_3, у відповідності до вимог п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п. 183.10 ст. 183, абз. "а" п.202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, необхідно було подати реєстраційну заяву та зареєструватися платником ПДВ до 10 вересня 2014 року, а дохід отриманий від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів за період з 11.09.2014 по 31.12.2014 відобразити в податковій декларації з податку на додану вартість.

Відповідно до пп.. 2 п. 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є: будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Вимоги щодо реєстрації осіб як платників податку визначені у статті 181 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 181.1 цієї статті Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно зі п. п. 183.1, 183.2 ст.183 Податкового кодексу України, будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Пунктом 183.10 згаданої статті ПК України визначено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, у разі нарахування (сплати) особі протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).

Судом установлено, що за результатами здійсненням позивачем своєї господарської діяльності, а саме продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, у вересні 2013 року - серпні 2014 року було перевищено обсяг виручки, зокрема станом на 13.08.2014 виручка становила 301245,66 грн.

Позивачем суду документально підтверджених доказів відсутності перевищення граничного розміру 300000,00 грн під час здійснення господарських операцій з продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів у період з вересня 2013 року до серпня 2014 року надано не було.

За наведених обставин суд погоджується із твердженнями контролюючого органу про те, що ФОП ОСОБА_3 зобов'язана була зареєструватися платником ПДВ до 10 вересня 2014 року, однак необхідної заяви позивачем подано не було.

Беручи до уваги факт не реєстрації позивачем платником ПДВ до 10.09.2014, суд приходить до висновку, що починаючи з 11 вересня 2014 року позивач в силу закону набула статусу платника ПДВ та, відповідно, несла обов'язок щодо нарахування та сплати ПДВ за операціями з продажу. Так, дохід отриманий від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів за період з 11.09.2014 до 31.12.2014 позивачу слід було відобразити в податковій декларації з податку на додану вартість.

Судом встановлено, що при визначенні відповідачем суми заниженого позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість, об'єктом оподаткування визначено вчинювані позивачем операції з продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, за базу оподаткування взято вартість товарів, обчислену на підставі поданих позивачем щомісячних звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій, фіскальних чеків за перевіряємий період, а саме показник загальної суми розрахунків за звітний місяць, а датою виникнення у позивача податкових зобов'язань визначено момент оприбуткування у касі коштів, які отримано від покупців за реалізовані товари.

Виходячи із зазначених у згаданих звітах сум коштів, отриманих від покупців за реалізовані товари, а також зважаючи на те, що вчинювані позивачем упродовж вересня - грудня 2014 року операції з продажу покупцям товарів є об'єктами оподаткування, визначеними статті 185 Податкового кодексу України, податковий орган обрахував податок за цими операціями продажу за основною ставкою 20 відсотків цілком правомірно на загальну суму 22981 гривень та в силу абзацу 1 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України розрахував штрафну (фінансову) санкцію у 25 % розмірі.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачка не довела суду порушення своїх прав та інтересів з боку відповідача і жодним доказом не обґрунтувала неправомірність спірного рішення відповідача.

Згідно зі частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 09 вересня 2016 р.