Справа № 812/200/16
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року справа №812/200/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Сіваченка І.В., за участю секретаря судового засідання - Челахової О.О., за участю представника позивача - Ткаченко С.О.,представника відповідача - Агурбаш О.О., діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 812/200/16 за позовом Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними дії щодо невизнання податкової декларації, -

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2016 року Комунальне підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» звернулось до Луганського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними дії інспекції, які полягали у невизнанні податкової декларації від 22 лютого 2015 року з податку на додану вартість за січень 2016 року податковою декларацією; визнання податкової декларації підприємства з податку на додану вартість за січень 2016 року такою, що подана 22 лютого 2016 року із відображенням цих показників в особовій картці платника податків (а.с. 3-5).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року позовні вимоги Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області - задоволено. Визнано противоправними дії інспекції стосовно неприйняття та невизнання декларації в паперовому вигляді від 22 лютого 2016 року Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» д з ПДВ за січень 2016 року.

Зобов'язано Державну податкову інспекцію у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області визнати податкову декларацію підприємства з податку на додану вартість за січень 2016 року такою, що подана 22 лютого 2016 року із відображенням даних в особовій картці платника податків .

Стягнуто з Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області на користь Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань в розмірі 1378 гривень (а.с. 74-78).

Не погодившись з судовим рішенням, Державна податкова інспекція у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 812/200/16 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Податковий орган зазначив, що податкова декларації з податку на додану вартість за січень 2016 рік подана підприємством у паперовому вигляді, чим порушено п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України, вважає, спосіб подання податкової декларації не є показником зазначеним у податковій декларації і на нього не розповсюджується заборона щодо перевірки показників, визначена у п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України (а.с. 91-95).

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції скасувати , у задоволені позову відмовити.

Представник позивача просив рішення суду залишити без змін,апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Комунальне підприємство "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" (), є юридичною особою, зареєстрованою 26 лютого 1999 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань за № 1 000037 (а. с. 12), перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Лисичанську як платник податків.

Між Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську та платником податків Комунальним підприємством "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" укладено договір № 15 від 11 листопада 2009 року про визнання електронних документів, з метою спрощення надання податкової звітності з використанням телекомунікаційних каналів. Предметом договору є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Відповідно до умов зазначеного договору, п.п.3,5 розділу 6- договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. У разі припинення дії договору надісланий Платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається. (а. с. 63).

Розпорядженням міського голови від 01 грудня 2015 року №238-к звільнено ОСОБА_4, начальника Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" з 31 грудня 2015 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту (а. с. 31), факт його звільнення підтверджено наказом/Розпорядженням № 238-к від 01 грудня 2015 року про припинення трудового договору (а.с. 32)

25 грудня 2015 року між Лисичанським міським головою та ОСОБА_5 підписано Контракт, відповідно до якого останню призначено на посаду начальника Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" на строк з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року (а. с. 33-34).

На підставі вищевказаного контракту 25 грудня 2015 року винесено Розпорядження міського голови Лисичанської міської ради №264-к, яким призначено ОСОБА_5 з 01 січня 2016 року на посаду начальника Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" (а. с. 29).

Наказом Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" від 01 січня 2016 року №1 прийнято ОСОБА_5 на посаду начальника підприємства (а. с. 30).

19 січня 2016 року між Комунальним підприємством "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" в особі начальника ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр сертифікації "Україна" укладено договір № 20184663 на отримання посилених сертифікатів електронного цифрового підпису (а. с. 64-67). Який отримано цього ж 19 січня 2016 року, відповідно до Акту прийому-передачі (а.с. 68).

Відповідно до отриманого посиленого сертифікату відкритого ключа, він чинний з 09 лютого 2016 року по 08 лютого 2017 року, власник - ОСОБА_5, уточнене призначення відкритого ключа - підпис директора (а. с .15).

09 лютого 2016 року Комунальне підприємство "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" направило до інспекції договір про визнання електронних документів. Від податкового органу надійшла квитанція №1, в якій зазначено, що документ не прийнято, помилки в сертифікаті: має тип підпису "Директор", але в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців для особи визначений тип підпису "Право підпису" (а. с. 7).

19 лютого 2016 року підприємство направило до податкового органу лист № 263 з проханням розірвати договір № 15 від 11 листопада 2009 року в односторонньому порядку відповідно до п. 6.4 Договору та дозволити подавати податкову звітність інспекції особисто платником податку або уповноваженим на це особою в паперовому вигляді до вирішення питання про зняття заборони на здійснення реєстраційних дій в зоні АТО (а. с. 49-50).

В матеріалах справи відсутня відповідь на вищевказане звернення.

22 лютого 2016 року Комунальне підприємство "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" надало до інспекції Податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2016 року в паперовій формі (а.с. 8-11).

24 лютого 2016 року інспекцією направлено підприємству повідомлення № 1454, щодо неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року від 22 лютого 2016 року у зв'язку з тим, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначено законодавством.

Крім того, у повідомленні вказано, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником значиться ОСОБА_4, особа, що має право підпису ОСОБА_5, а в нових сертифікатах отриманих підприємством ОСОБА_5 має тип підпису "директор", що не відповідає даним ЄДР. Для подальшого надання податкової звітності в електронному вигляді необхідно привести у відповідність данні стосовно керівника підприємства (а. с. 18).

При прийнятті спірного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган неправомірно відмовив товариству у прийнятті податкової декларації в паперовій формі, оскільки вона містить всі обов'язкові реквізити, передбаченні п. 48.3, 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України. Невідповідність запису в сертифікаті ключів електронного цифрового підпису не є виною підприємства, у зв'язку із законодавчою забороною на проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців під час проведення антитерористичної операції, щодо зміни керівника підприємства, у зв'язку з чим податкова декларація за січень 2016 року має вважатися правомірно поданою 22 лютого 2016 року у паперовому вигляді .

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України)

Статтею 46 ПК України, зокрема, встановлено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з п. 49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до 49.3 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.49.8 ст.49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.11 ст. 49 ПК України передбачені причини відмови у прийнятті податкової декларації. Так, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Тобто, посадова особа інспекції не може відмовити у прийнятті податкової декларації з будь-яких причин, не визначених ст. 49 Кодексу.

Згідно з п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 48.4 ст. 48 ПК України передбачено, що у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Як вбачається з матеріалів справи, уточнююча податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2016 року, яка подана позивачем у паперовій формі 22.02.2016 року, містить усі обов'язкові реквізити, що передбачені п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 ПК України (а.с. 7-12).

Спірним питання є правомірність її подання в паперовій формі.

Відповідно до п. 49.4 ст. 49 ПК України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Оскільки позивач відноситься до середніх підприємств тому подає податкову звітність з податку на додану вартість тільки в електронній формі за умови дотримання реєстрації електронного підпису звітних осіб.

В судовому засіданні встановлено, що договір про визнання електронних документів № 15 від 11.11.2009 року укладений між позивачем та ДПІ у м. Лисичанську припинив свою дію з 17 січня 2016 року у зв'язку з закінченням строку дії посилених сертифікатів ключів електронного цифрового підпису 16.01.2016 року.

Зазначені обставини сторонами не спростовуються.

Отже, для подання звітності позивач зобов'язаний був укласти новий договір про визнання електронних документів з дотриманням умови реєстрації електронного підпису звітних осіб.

Відповідно до 1 Розділу Інструкції з підготовки і подання податкових документів електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку до подання податкових документів в електронному вигляді, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України 10 квітня 2008 року № 233 (далі - Інструкція), подання податкових документів в електронному вигляді - подання податкових документів до органів ДПС у визначеному для документообігу порядку за умови включення платника податків до системи подання податкових документів в електронному вигляді.

Згідно ч. 1 Розділу 2 Інструкції платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Відповідно до ч. 2 Розділу 2 Інструкції для подання податкових документів до органів ДПС в електронному вигляді платник податків повинен мати: спеціалізоване програмне забезпечення для формування податкових документів в електронному вигляді у затвердженому форматі (стандарті); доступ до мережі Інтернету можливість відправлення/приймання електронних повідомлень по електронній пошті; засіб КЗІ (сумісний за форматами даних із засобами КЗІ, що використовуються в органах ДПС); чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованим центром сертифікації ключів для платника податків та уповноважених посадових осіб платника податків, підписи яких є обов'язковими для податкової звітності у паперовій формі.

Відповідно до ч. 5 Розділу 3 Інструкції платник податків отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки) та надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії.

19 січня 2016 року , на виконання укладеного договору № 20184663 щодо надання послуг ТОВ «Центр сертифікації ключів «Україна», позивачем отриманні посилені сертифікати електронного цифрового підпису директора та бухгалтера, що підтверджено Актом прийому-передачі (а.с.64- 68).

Відповідно до отриманого посиленого сертифікату відкритого ключа, він чинний з 09 лютого 2016 року по 08 лютого 2017 року, власник - ОСОБА_5, уточнене призначення відкритого ключа - підпис директора (а. с .15).

09 лютого 2016 року Комунальне підприємство "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №5" направило до інспекції договір про визнання електронних документів, однак відповідач не прийняв його , зазначивши, що діючий договір відсутній, виявлені помилки в сертифікаті: має тип підпису "Директор", але в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців для особи визначений тип підпису "Право підпису".

Отже відповідач відмовився укласти новий договір про визнання електронних документів з підстав невідповідності з даними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669 для осіб, які зареєстровані та переселилися з території проведення антитерористичної операції в період її проведення, реєстрація фізичної особи - підприємця здійснюється державними реєстраторами за адресою тимчасового проживання без вимоги державних реєстраторів реєстраційних служб територіальних органів Міністерства юстиції України в областях та місті Києві наявності реєстрації про місця проживання за місцем проведення реєстраційних дій.

Установлено, що проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження юридичних осіб та місця проживання фізичних осіб - підприємців, місцезнаходженням/місцем проживання яких є територія проведення антитерористичної операції, здійснюється щодо юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців державними реєстраторами реєстраційних служб територіальних органів Міністерства юстиції України в областях та місті Києві.

Проведення реєстраційних дій, пов'язаних із зміною складу засновників (учасників) та керівника юридичної особи, місцезнаходженням якої є територія проведення антитерористичної операції, на період її проведення забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство зареєстровано у м. Лисичанську (а.с.20-23), яке є територією проведення антитерористичної операції.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, на час укладання договору керівником значиться ОСОБА_4, а підписантом ОСОБА_5, яка була вже новим керівником зазначеного підприємства.

Відтак невідповідність даних, занесених на електронний підпис даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є виною позивача, оскільки є заборона на проведення реєстраційних дій, пов'язаних із зміною складу засновників (учасників) та керівника юридичної особи, місцезнаходженням якої є територія проведення антитерористичної операції, на період її проведення.

Крім того, в матеріалах справи наявне повідомлення від державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про відмову у проведенні державної реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах на підставі положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (а.с. 55).

Отже не можливість проведення відповідних змін в Державному реєстрі у зв'язку з забороною , порушує права позивача щодо надання звітності в електронній формі та тягне для позивача наслідки застосування податковим органом відповідних штрафних санкцій.

Єдиною підставою , щодо подання податкової звітності у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 ПК України,до складання нового договору - є розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів .

На зазначених обставинах наполягає апелянт.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавець не визначає дії платника податку щодо надання податкової звітності на період спливу терміну та припинення дії договору, а також не передбачені такі дії Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Відповідно до ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини , суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону, суд виходить із конституційних принципів загальних засад права ( аналогія права).

Оскільки на час подання податкової звітності позивач позбавлений можливості укласти новий договір про визнання електронних документів та її надання в електронній формі з поважних причин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе вважати визнання припинення (нечинним) договору та його розірвання тотожними поняттями у даних спірних правовідносинах та застосувати закон, що регулює правовідносини на період складання нового договору, а саме подання податкової звітності у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 ПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що неприйняття податкової декларації податковим органом тягне за собою наслідки для підприємства у вигляді відповідальності за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності, передбаченої ст. 120 ПК України.

22 лютого 2016 року підприємство надало до інспекції податкову декларацію на паперовому носії, яку відповідач вважав не прийнятою, про що зазначив в повідомлені від 24.02.2016 року № 1454( а.с.18,46).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що нормами Податкового кодексу України встановлений вичерпаний перелік причин, які зумовлюються відмову у прийнятті податкової декларації, тому позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмову відповідача у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року у паперовому вигляді через визнання її податковою звітністю є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується і з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання податкової декларації з податку на додану вартість такою, що подана саме 22 лютого 2016 року із відображенням цих даних в особовій картці платника податків, з огляду на наступне.

Згідно з п. 49.13 ст. 49 ПК України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Відповідно до п. 49.15 ст. 49 ПК України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 ст. 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Згідно з п. 49.10 ст. 49 ПК України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Аналізуючи вищезазначені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмову у прийняті податкової декларації означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України. При цьому вимоги про зобов'язання контролюючого органу визнати податкову декларацію поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату.

Зазначена правова позиція відповідає роз'ясненням Вищого адміністративного суду, які викладено у листі від 15 червня 2012 року № 1503/12/13-12.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного та з урахуванням положення ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 812/200/16 за позовом Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 15 червня 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 17 червня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко