Справа № 2а-13995/10/2670
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2010-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 листопада 2010 року 16:18 № 2а-13995/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О. при секретарі судового засідання Очколясу О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
до Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.04.2010р. №/0,від 14.05.2010р. №/1,від 13.07.2010р. №/2
За участю представників:

позивачаОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 11.11.2010р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірня компанія «Укргазвидобування»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в особі філії газопромислового управління «Полтавагазвидобування»звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №/0 від 16.04.2010р., №/1 від 14.05.2010р., №/2 від 13.07.2010р.

Позивач уточнив свої позовні вимоги та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення №/0 від 16.04.2010р., №/1 від 14.05.2010р., №/2 від 13.07.2010р., №/3 від 20.09.2010р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує безпідставністю висновку податкового органу щодо порушення позивачем пп. 5.3.1 п. 5.3 п. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», оскільки позивач вважає, що плата за користування надрами не є податковим зобовязанням.

Відповідач проти позову заперечив з посиланням на вимоги пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5, п. 7.7 ст. 7 Закону України від 31.12.2000р. №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі Закон №2181-ІІІ) та вважає дії податкового органу правомірними, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення про визначення сум штрафних (фінансових) санкцій на підставі пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 7 Закону №2181-ІІІ є правомірними та такими, що винесені у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Гадяцькою міжрайонною державною податкової інспекцією проведено невиїзну документальну (камеральну) перевірку Філії Дочірньої компанії «Укргазвидобування «НАК «Нафтогаз»Газопромислового управління «Полтавагазвидобування»() з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання по платі за користування надрами за наслідками якої складений акт від 06.04.2010р. №10/152-00153100.

Перевіркою встановлено порушення вимог підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі - Закон №2181-ІІІ) , а саме: несвоєчасне внесення позивачем узгоджених сум податкових зобов'язань з рентної плати за нафту і природний газ, що видобуваються в Україні, за ІІІ квартал 2008 року, з граничним строком сплати 19 листопаді 2008 року, сплатило у лютому 2009 року з затримкою від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання.

Зіньковецьким відділенням Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.04.2010р. №/0 про зобов'язання позивача сплатити штрафні санкції у сумі 152752,35 грн. в порядку підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону.

Інші оспорювані акти індивідуальної дії №/1 від 14.05.2010р., №/2 від 13.07.2010р., №/3 від 20.09.2010р. фактично дублюють зміст цього рішення, позаяк були прийняті за наслідками його оскарження в адміністративному порядку.

Правомірність винесення вказаних податкових повідомлень рішень і є предметом розгляду даної справи.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання стосовно юридичної природи рентної плати за нафту і природний газ, що видобуваються в Україні, та порядку сплати цього платежу.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд не вбачає підстав задоволення позову та бере до уваги наступне.

Відповідно до положень ст.. 4 Кодексу України про надра, надра є виключною власністю народу України і надаються тільки у користування.

Згідно ст. 28 вищевказаного Кодексу користування надрами є платним, крім випадків, передбачених статтею 29 цього Кодексу. Плата справляється за користування надрами в межах території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони. Плата за користування надрами справляється у вигляді: 1) платежів за користування надрами; 2) відрахувань за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету; 3) збору за видачу спеціальних дозволів; 4) акцизного збору. Плата за користування надрами не звільняє користувачів від сплати інших обов'язкових платежів, передбачених законодавчими актами України.

В Методичних вказівках щодо складання рахунку розподілу первинного доходу, що затверджені наказом Держкомстату від 8 листопада 2004 р. N 609 міститься поняття Рента за надра- це доход від власності, який одержують власники надр від їх користувачів за право користування ділянкою надр у визначених межах протягом встановленого терміну.

Крім того, у даних Методичних вказівках зазначено, що рента за надра включає платежі юридичних осіб - суб'єктів господарювання до бюджету, одним з яких є: платежі за користування надрами.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, рентні платежі включають в себе плату за користування надрами.

У преамбулі Закону зазначено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Статтею 1 Закону України «Про рентні платежі за нафту, природний газ і газовий конденсат»(у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) рентні платежі за нафту, природний газ і газовий конденсат визначено як загальнодержавні обов'язкові платежі, які сплачуються з вартості обсягів нафти, природного газу і газового конденсату, видобутих у межах території України.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про систему оподаткування»під податком і збором (обов'язковим платежем) слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету або державного цільового фонду в порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Статтею ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування»визначено перелік загальнодержавних податків і зборів (обов'язкові платежі), зокрема до загальнодержавних належить збір за спеціальне використання природних ресурсів.

Системний аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що рентна плата за нафту і природний газ належить до загальнодержавних податків і зборів та сплачується у порядку, встановленому Законом.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував щодо встановленої дати сплати вищезазначених платежів, тому кількість затриманих днів сплати визнана сторонами та не оскаржувалась.

Згідно з частиною 6 статті 14 Закону України «Про систему оподаткування», порядок зарахування загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів і державних цільових фондів визначається згідно з законами України.

Згідно з пунктами 15 Порядку справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008р. №264 платник до закінчення визначеного Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" граничного строку подання податкових розрахунків за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає за встановленою ДПА формою податкові розрахунки з платежів органу державної податкової служби: - за місцезнаходженням у межах території України ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини; - за місцем обліку платника у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.

Відповідно до п. 17 вищезазначеного Порядку платник протягом десяти календарних днів після закінчення граничного строку подання податкового розрахунку за податковий (звітний) період виконує зобов'язання щодо внесення платежів у сумі, визначеній в розрахунку з платежів, поданому ним органу державної податкової служби: - за місцезнаходженням у межах території України ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини; - за місцем обліку платника у разі розміщення ділянки надр, з якої видобуто корисні копалини, в межах континентального шельфу та/або виключної (морської) економічної зони України.

В силу п. 18 даного Порядку платник несе відповідальність за правильність обчислення суми платежів, повноту і своєчасність їх внесення до бюджету, а також за своєчасність подання органам державної податкової служби відповідних розрахунків згідно із законодавством.

Відповідно до п. 19 Порядку контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння платежів до бюджету здійснюють органи державної податкової служби. Органи державної податкової служби для забезпечення контролю за правильністю обчислення платником суми збору в частині визначення обсягу (кількості) погашених або видобутих корисних копалин у межах наданої йому ділянки надр, а також коригуючих коефіцієнтів у встановленому законодавством порядку залучають органи державного геологічного контролю і державного гірничого нагляду.

Згідно з пунктом 1.11 статті 1 Закону № 2181-ІІІ, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу).

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 2181-ІІІ визначено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації.

Відповідно до п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює, зокрема календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього Закону, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 зазначеного Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до підпункту 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 названого Закону передбачено, що у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах, зокрема, при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 3.2, 4.4 та 4.5 «Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 № 253, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 р. за № 567/5758 (із змінами та доповненнями), у разі порушення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання складається податкове повідомлення-рішення за формою «Ш», яке в той самий день передається структурному підрозділу, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції. У той же день таке повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків.

Таким чином, застосовуючи до позивача штрафні санкції на підставі пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" за порушення граничних термінів сплати узгоджених сум податкових зобов'язань за користування надрами Гадяцька міжрайонна державна податкова інспекція Полтавської області діяла у межах наданих їй повноважень та у спосіб, визначений спеціальним законом з питань оподаткування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень - рішень №/0 від 16.04.2010р., №/1 від 14.05.2010р., №/2 від 13.07.2010р., №/3 від 20.09.2010р. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність винесених ним актів індивідуальної дії.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги Дочірньої компанії «Укргазвидобування»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в особі Газопромислового управління «Полтавагазвидобування»в даному випадку задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 69, 71, 94, 97, 112, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя П.О. Григорович