Справа № 826/4871/13-а
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2016 року 12:50 826/4871/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач або ФОП ОСОБА_1.) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якій просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.04.2012 № і № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 була проведена з численними порушеннями вимог Податкового кодексу України (зокрема: копія наказу на проведення перевірки всупереч приписів п. 77.4 ст. 77 Кодексу не вручена (не надіслана) за 10 днів до проведення такої перевірки; виїзна перевірка проводилася в приміщенні податкової інспекції, а не за місцезнаходженням платника податків; не забезпечено права платника податків на надання документів та пояснень під час проведення перевірки; порушено порядок допуску працівників податкового органу до проведення перевірки, встановлений у ст. 81 Кодексу), а тому, на думку позивача, права на проведення такої перевірки у контролюючого органу не виникало. У зв'язку з цим у ФОП ОСОБА_1 не виникало обов'язку надання посадовим особам контролюючого органу документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки, що зумовило безпідставні висновки в акті перевірки про їх відсутність. В результаті такої протиправно проведеної перевірки був складений акт від 12.03.2012 № 2/17-205/НОМЕР_1, що став підставою для прийняття незаконних податкових повідомлень-рішень від 04.04.2012 № і № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2013 по справі № 826/4871/13-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013, у задоволені позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 № К/800/66537/13 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 у справі № 826/4871/13-а скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

З тексту ухвали суду касаційної інстанції вбачається, що за висновками Вищого адміністративного суду України відмова платника податків (позивача) від підпису у направленні на перевірку та складення посадовими особами акта, який засвідчує факт такої відмови, не є тотожним акта, який має складатись посадовими особами у разі відмови платника податку у допуску посадових (службових) осіб Державної податкової служби до проведення перевірки. Судом касаційної інстанції встановлено, що під час розгляду даної справи суди першої та апеляційної інстанції не досліджували питання щодо фактичного не допуску підприємцем посадових (службових) органу державної податкової служби до проведення перевірки, а також доказів на підтвердження вищезазначеного, зокрема, наявності відповідного акту. Також, суд касаційної інстанції зауважив, що Податковим кодексом України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної планової виїзної перевірки в приміщенні державної податкової інспекції у разі відмови платника податку від допуску посадових осіб до проведення перевірки чи відмови від підпису у направленні на перевірку. За наведених обставин матеріали справи № 826/4871/13-а були скеровані на новий розгляд до суду першої інстанції для прийняття рішення по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи викладені у письмових запереченнях від 24.04.2012 та поясненнях від 26.04.2016. Зокрема, правова позиція ДПІ ґрунтується на тому, що контролюючим органом був дотриманий законодавчо встановлений порядок проведення документальної планової виїзної перевірки позивача, що засвідчується наявними у справі матеріалами (корінцями повідомлень від 23.02.2012 та 21.03.2012 про вручення поштових відправлень, актом № 1/14-407 від 13.02.2012 щодо не встановлення місцезнаходження платника податків за адресою та відмови від підпису наказу про проведення планової виїзної перевірки та направлень). Що ж до посилань Вищого адміністративного суду України в своїй ухвалі від 24.03.2016 на факт відсутності акта відмови у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, то останній не складався з підстав відсутності платника податків за своїм місцезнаходженням на час виходу працівників податкової інспекції за податковою адресою платника податків для проведення такої перевірки.

В судовому засіданні, суд у відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів та було встановлено судами під час попереднього розгляду даної справи, в період з 13.02.2012 по 02.03.2012 працівниками Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва ДПС (правонаступником якої наразі є ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві) була проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2011, за результатами якої складений акт від 12.03.2012 № 2/17-205/НОМЕР_1.

За висновками цього акта перевірки позивачем були порушені вимоги ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми чистого доходу на суму 6 658 590,50 грн., порушення пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 478 703,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки зафіксовано, що в ході проведеної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 первинні та інші документи на підтвердження правомірності формування нею сум витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість не пред'явила, у зв'язку з чим вказані показники були обраховані за наявними у податкової інспекції даними.

За результатами вказаної документальної перевірки позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб на суму 1 084 791,44 грн. та податок на додану вартість у сумі 1 478 703 грн.

04.04.2012 ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС на підставі вказаного акта перевірки прийняла наступні податкове повідомлення-рішення:

- за № (форми «Р»), яким визначила позивачу до сплати суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1 355 989,30 грн., в тому числі 1 084 791,44 грн. за основним платежем, 271 197,86 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- за № (форми «Р»), яким визначила позивачу до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 690 177,75 грн., в тому числі 1 478 703 грн. за основним платежем, 211 474,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення від 04.04.2012 протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню з підстав допущення контролюючим органом порушень при проведенні документальної планової виїзної перевірки, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 62 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - ПК України) одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Зокрема, правовий статус та порядок призначення і проведення планової виїзної документальної перевірки, а також допуску працівників контролюючого органу до проведення такої перевірки, визначено наступними нормами ПК України.

Так, у розумінні пп. пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п. 77.1 ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Приписи п. 77.4 ст. 77 ПК України визначають, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Під час попереднього розгляду даної справи судами встановлено, що документальна планова виїзна перевірка позивача, результати якої були оформлені актом від 12.03.2012 № 2/17-205/НОМЕР_1, проводилася згідно затвердженого плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб на 1-ий квартал 2012 року та відповідно до наказів ДПІ від 03.02.2012 № 170 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» та від 24.02.2012 № 310 «Про продовження терміну проведення виїзної планової документальної перевірки», направлень на перевірку №№ 305 - 309 від 13.02.2012.

Копія наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки від 03.02.2012 № 170 з письмовим повідомленням від 03.02.2012 № 1972/ф/17-426 про призначення перевірки були направлені на юридичну адресу позивача (АДРЕСА_1) 06.02.2012 та отримано ФОП ОСОБА_1 особисто 23.02.2012, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 062, а копія наказу від 24.02.2012 № 310 про продовження терміну проведення виїзної планової документальної перевірки направлена позивачу 24.02.2012 та отримана - 21.03.2012, що також підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 089.

Таким чином, наявні матеріали справи свідчать про дотримання що контролюючим органом порядку призначення перевірки та порядок повідомлення платиника податків (позивача) про проведення планової перевірки.

Відповідно до абз. 1 п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому, згідно п. 77.6 ст. 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Так, в силу норм п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред'явлення направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки (абз. 8 п. 81.1 ст. 81 цього Кодексу).

Одночасно, п. 81.2 ст. 81 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Зі змісту наведених норм ст. 81 ПК України слідує, що відмова платника податків (позивача) від підпису у направленні на перевірку та складення посадовими особами акта, який засвідчує факт такої відмови, не є тотожним акту, який має складатись посадовими особами у разі відмови платника податку у допуску посадових (службових) осіб державної податкової служби до проведення перевірки.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Як вбачається зі змісту письмових заперечень проти позову та пояснень відповідача, 13.02.2012 з метою вручення вказаного наказу від 03.02.2012 № 170 позивачу, службовими особами контролюючого органу здійснено вихід за податковою адресою позивача, а саме: АДРЕСА_1, яка співпадає з адресою місцезнаходження фізичної особи-підприємця відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувнь. Проте, службовими особами контролюючого органу встановлено факт відсутності посадових осіб позивача за вказаною адресою, про що було складено акт № 1/17-407 щодо не встановлення місцезнаходженні платника податків за адресою: АДРЕСА_1, та відмови від підпису наказу про проведення планової виїзної перевірки № 170 від 03.02.2012 та направлень від 13.02.2012 приватним підприємцем ОСОБА_1 від 13.02.2012.

У зв'язку з цим контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 в приміщенні податкової інспекції та складено акт від 12.03.2012 № 2/17-205/НОМЕР_1 (копія якого наявна в матеріалах справи).

При цьому, акт відмови платника податків (позивача) від допуску посадових осіб ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС до проведення перевірки в порядку, визначеному п. 81.2 ст. 81 ПК України. На обґрунтування правомірності проведення виїзної планової перевірки позивача за місцезнаходженням контролюючого органу та відсутності акта відмови від допуску до перевірки, відповідач посилався на факт відсутності платника податків за його місцезнаходженням.

До таких дій контролюючого органу суд відноситься критично, оскільки, як зазначалось вище по тексту судового рішення, в силу приписів пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України виїзна перевірка проводиться виключно за місцезнаходженням платника чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Вказана та інші норми Кодексу не пов'язують право контролюючого органу на проведення виїзної перевірки не за місцезнаходженням платника податку навіть за умови встановлення відсутності такого платника податку чи його посадових осіб за місцезнаходженням та оформлення відповідного акту.

Крім того, відповідно до п. 2 і 11 розд. І Порядку Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України 24.12.2010 № 1003, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2011 за № 70/18808 , який діяв на час виникнення спірних правовідносини, органи державної податкової служби мають право здійснювати документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки діяльності платників податків. У разі відмови платника податків або його законних представників у допуску посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки або неможливості проведення перевірки чи від допуску до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів або пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, складається відповідний акт, який засвідчує такий факт.

Пунктом 1.8 Методичних рекомендацій щодо порядку організації та проведення перевірок платників податків, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 14.04.2011 № 213 (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що у разі коли при організації документальної планової та позапланової або фактичної перевірки встановлено відсутність платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням (місцем проживання), у той же день складається акт (довільної форми) щодо не встановлення місцезнаходження платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників).

При цьому, підрозділом органу ДПС, який встановив відсутність платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням (місцем проживання), не пізніше наступного робочого дня після складання цього акта передається підрозділу податкової міліції органу ДПС, на обліку в якому перебуває платник податків, запит на встановлення місцезнаходження платника податків.

Пунктом 1.10 вказаних Методичних рекомендацій встановлено, що у разі неможливості розпочати документальну перевірку у зв'язку з ненаданням документів для перевірки працівником підрозділу, який очолює або бере участь у перевірці, складається акт у довільній формі. В акті викладаються причини неможливості розпочати перевірку з дати, зазначеної у направленні та наказі, та вчиняється відповідний запис про здійснення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості проведення.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що акт щодо недопуску працівників контролюючого органу до проведення перевірки чи щодо неможливості проведення перевірки не складався, запит на встановлення місцезнаходження платника податків до підрозділу податкової міліції не передавався. Натомість відповідно до наявних у справі копій рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вбачається факт отримання позивачем поштової кореспонденції за адресою свого місцезнаходження.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено виконання контролюючим органом вимог п. 81.1 статті 81 ПК України, щодо пред'явлення платнику податків 23.02.2012 необхідних документів (копії наказу про проведення перевірки, направлень на проведення перевірки, службових посвідчень посадових осіб контролюючого органу), тобто безпосередньо перед початком проведення перевірки, та про відсутність у ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС повноваження на проведення виїзної планової перевірки позивача за місцезнаходженням контролюючого органу, а тому, як наслідок, - про протиправність дій ДПІ щодо проведення такої перевірки, результати якої оформлені актом від 12.03.2012 № 2/17-205/НОМЕР_1.

За таких обстави, з огляду на встановлення судом вчинення контролюючим органом протиправних дій щодо проведення перевірки, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 04.04.2012, винесених на підставі акта перевірки від 12.03.2012 № 2/17-205/НОМЕР_1, як таких, що також є протиправними.

Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Вищого адміністративного суду України, щ викладені в його ухвалах від 02.12.2015 № К/800/15421/14, від 21.04.2016 № К/9991/77893/12, від 31.03.2016 № К/800/66468/13, та узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 09.12.2014 у справі № 21-511а14.

В силу норми пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, яка кореспондується з наведеними вище положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятої ним спірної податкових повідомлень-рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 11, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби від 04.04.2012 № і № .

3. Стягнути судові витрати у сумі 2 294 грн. (дві тисячі сто двісті дев'яносто чотири гривні) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) шляхом їх безспірного списання з рахунків Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві () за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський