Справа № 814/147/16
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 р. Справа № 814/147/16

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів-Турецької І.О., Косцової І.П.,

за участю секретаря - Худика С.А.,

за участю представника третіх осіб - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства Виробничо - комерційне підприємство «Каро» на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року по справі за позовом Приватного підприємства Виробничо - комерційне підприємство «Каро» до Відділу Держгеокадастру у Врадіївському районі Миколаївської області, Державного реєстратора відділу Держкомзему у Врадіївському районі Миколаївської області, треті особи - Фермерське господарство "Оазис", ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство Виробничо - комерційне підприємство «Каро» (далі - позивач, ПП ВКП «Каро») звернувся до суду з позовом до Відділу Держгеокадастру у Врадіївському районі Миколаївської області, Державного реєстратора відділу Держкомзему у Врадіївському районі Миколаївської області, треті особи - Фермерське господарство «Оазис», ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просив скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 01.07.2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Оазис», яка була проведена відділом Держкомзему у Врадіївському районі Миколаївської області за реєстраційним номером №00858 від 09.11.2012 року.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідач всупереч приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» не перевірив наявність підстав для відмови в державній реєстрації та зареєстрував договір оренди землі від 01.07.2011 року, що укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Оазис» (реєстраційний запис від 09.11.2012 року за №00858), чим порушено право позивача на оренду земельної ділянки за договором, що був укладений 11.03.2006 року ПП ВКП «Каро» з ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадкоємцем якої є ОСОБА_3

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року позов Приватного підприємства Виробничо - комерційне підприємство «Каро» - залишено без розгляду на підставі ч. 1 ст. 100 КАС України, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі, представник Приватного підприємства Виробничо - комерційне підприємство «Каро», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року скасувати та постановити нову про направлення справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву ПП ВКП «Каро» без розгляду, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що адміністративний позов поданий позивачем до з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України, та відсутні підстави для поновлення цього строку.

Так, відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.3 ст.99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених положень КАС України вбачається, що при встановленні дотримання позивачем строку звернення до суду, перш за все необхідно встановити, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто необхідно виявити початкову дату, з якої починає перебіг строк, встановлений ст. 99 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 16.02.2015 року №1602-03/15 ФГ «Оазис» повідомило ПП ВКП «Каро» про наявність зареєстрованих договорів оренди з громадянами, земельні ділянки яких незаконно використовує ПП ВКП «Каро» (а.с. 35-39). У вказаному листі наведено перелік громадян та їхніх земельних ділянок із зазначенням кадастрових номерів, площі, та дати державної реєстрації договів оренди з ФГ «Оазис». На другій сторінці вказаного листа міститься інформація щодо оренди ФГ «Оазис» земельних ділянок які належать ОСОБА_3 (з зазначення кадастрових номерів земельних ділянок та їх площі) та дати державної реєстрації договору оренди, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Оазис» 09.11.2012 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що даний лист був направлений ФГ «Оазис» на адресу ПП ВКП «Каро» з описом вкладення 05.03.2015року.

Факт отримання цього листа підтверджується відповіддю на нього директором ПП ВКП «Каро» ОСОБА_5 від 10.03.2015 року №44.

Отже, саме з 10 березня 2015 року позивачеві достовірно відомо про інформацію щодо наявності зареєстрованого у встановленому порядку договору оренди землі між ФГ «Оазис» та ОСОБА_3

Проте, як вбачається з матеріалів справи, до суду з позовом про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01.07.2011 р., укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Оазис» позивач звернувся лише 28 січня 2016 року, тобто з пропуском строків, встановлених законом. Посилання ж позивача на те, що про порушення своїх прав він дізнався лише у вересні 2015 року, на думку колегії суддів, обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції, оскільки не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Так, ч. 1 ст. 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи не вбачається наявності обставин, що перешкоджали позивачу звернутись до суду з даним позовом в межах строку, визначеного ст. 99 КАС України, та становили об'єктивно непереборні обставин, які пов'язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права звернення до суду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно залишення позову ПП ВКП «Каро» без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, встановленого КАС України.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи, а також на невірному тлумаченні норм права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б були підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст.254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Виробничо - комерційне підприємство «Каро» - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року по справі за позовом Приватного підприємства Виробничо - комерційне підприємство «Каро» до Відділу Держгеокадастру у Врадіївському районі Миколаївської області, Державного реєстратора відділу Держкомзему у Врадіївському районі Миколаївської області, треті особи - Фермерське господарство "Оазис", ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: