Справа № 2-а-6867/10/1470
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-6867/10/1470

Категорія:9.2.1Головуючий в 1 інстанції: Трещова О.Р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Кравця О.О. та Єщенка О.В.

при секретарі Ступак Ю.О.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1О.(довіреність №2111 від 13.09.2009р.)

відповідача ОСОБА_2 (довіреність №3441/9/10-007 від 16.08.2011р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва , про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.08.2010 року №,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2010 року ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва (далі - ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.08.2010 року №.

В обґрунтування позову зазначалося, що фізична особа-підприємець, яка є платником єдиного податку, не зобов'язана вести облік товарів за місцем їх реалізації, як про це зазначено в акті перевірки і за що на неї накладені штрафні (фінансові) санкції. Підприємці, які знаходяться на спрощеній системі, зобов'язанні вести лише Книгу обліку доходів та витрат.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 02.08.2010 року № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 315397 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до свідоцтва № 334928 від 17.12.2009 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 є платником єдиного податку (а.с.10).

16 липня 2010 року на підставі направлення на перевірку № 993/23-517 від 13.07.2010 року та № 994/23-517 від 13.07.2010 року посадовими особами ДПА було проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

За результатами перевірки посадовими особами ДПА у Миколаївській області складено акт перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій від 16.07.2010 року № 0407/14/00/23/НОМЕР_1. Посадовими особами ДПА у Миколаївській області виявлено порушення а саме: невикористання книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки при проведенні розрахункових операцій та невидача особі, яка отримує товар відповідного розрахункового документу, не ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання в сумі 157698,90 грн.

За результатами проведеної перевірки, на підставі акту перевірки від 16.07.2010 року ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва було прийняте рішення від 02.08.2010 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 315737,80 гривень за порушення пунктів 2, 5, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР).

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 року № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язанні: у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України;

Відповідно до акту перевірки від 16.07.2010 року в магазині, що розташований за адресою пр. Леніна, 139, м. Миколаїв, податківцями зафіксовано факт продажу продавцем пива в пляшках без використання КОРО та РК та невидача розрахункового документу.

Позивач факт продажу пива без використання КОРО та РК та факт невидачі розрахункового документу визнав.

Враховуючи, що факт продажу пива без використання КОРО та РК та факт невидачі розрахункового документу позивач не заперечував, в задоволенні позову в цій частині судом першої інстанції відмовлено правомірно.

Що стосується зафіксованого в акті перевірки факту реалізації товару на суму 157698,90 грн. не облікованого у встановленому законом порядку судова колегія вважає зазначити наступне.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону №265/95 суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг ) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що нe передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Тобто, п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95 є відсильною нормою, і може застосовуватися лише при наявності інших правових норм, які передбачають такий порядок ведення обліку товарних запасів.

Відповідно до ст.21 Закону №265/95, якою керувався відповідач при прийнятті рішення, фінансова санкція застосовується до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання.

Таким чином, обов'язковою умовою притягнення до юридичної відповідальності є порушення встановленого законодавством порядку обліку товарів.

Жодним нормативно-правовим актом України не передбачений порядок ведення обліку товарних запасів фізичною особою-підприємцем та його обов'язок мати первинні документи та накладні на товар.

Посилання апелянта на те, що відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку, суд не приймає до уваги, оскільки дія Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»розповсюджується лише па юридичних осіб, їх філіали та представництва і не стосується фізичних осіб-підприємців.

Єдиним документом, який повинен вести підприємець без створення юридичної особи, є Книга обліку доходів і витрат .

Постановою Кабінету Міністрів України №1269 від 26.09.2001р. (надалі - Постанова №1269) затверджено Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, пунктом 3 якого передбачено, що форма книги затверджується Державною податковою адміністрацією України.

Згідно п.5 Постанови №1269 та форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності протягом календарного року (додаток №10 до Інструкції №12), суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для продажу (надання послуг): сума виручки від продажу товарів (надання послуг).

Таким чином, жодним нормативно-правовим актом не зобов'язано фізичну особу-підприємця платника єдиного податку обліковувати накладні та інші первинні документи.

Саме у відсутності обов'язку вести платником єдиного податку облік і звітність у повному обсязі і полягає спрощена система оподаткування.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій формі зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Проаналізувавши нормативно-правові акти, викладені вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги пункту 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»не стосуються фізичних осіб-підприємців, які сплачують єдиний податок, оскільки законодавством не передбачено їх обов'язку ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання і, відповідно нарахування штрафних (фінансових) санкцій за порушення п. 12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР у порядку, передбаченому ст.20 Закону №265/95-ВР є безпідставним.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.10.2011 р.

Головуючий суддя Зуєва Л.Є.

суддя Кравець О.О.

суддя Єщенко О.В.