Справа № 826/4223/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Київ К/800/54578/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційні скарги Київської міжрегіональної митниці Міндоходів та товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 30.05.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" до Київської міжрегіональної митниці Митний пост "Столичний" Міндоходів, Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, треті особи - Інспектор Митного посту "Столичний" Міндоходів Яцюк Андрій Андрійович, Міністерство доходів і зборів України, приватне підприємство "НЄВ", про визнання незаконним та скасування рішення Митного посту "Столичний" Міндоходів України, стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Київської міжрегіональної митниці Митний пост "Столичний" Міндоходів, Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, треті особи: Інспектор Митного посту "Столичний" Міндоходів Яцюк Андрій Андрійович, Міністерство доходів і зборів України, Приватне підприємство "НЄВ", про визнання протиправним та скасування рішення Митного посту "Столичний" Міндоходів України № 100270001/2013/700511/2 від 29.12.2013 року про коригування митної вартості товарів; зобов'язання Митний пост "Столичний" Міндоходів та Київську міжрегіональну митницю Міністерства доходів і зборів України солідарно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" надану в порядку розділу Х Митного кодексу України фінансову гарантію у розмірі 158473,21 гривень.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Митного посту «Столичний» Міндоходів України № 100270001/2013/700511/2 від 29.12.2013 р. про коригування митної вартості товарів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ "Нікея-ЛТД" (Покупець) та компанією "Electrum Limited" (Китай) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт на поставку товарів NK2010/1 від 07.09.2010 року, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує електротехнічну продукцію (товар), вказану в інвойсах, які є невід'ємними частинами даного контракту.

Позивачем подано до митного оформлення митну декларацію та товаросупровідні документи на товар, який був заявлений в режимі імпорт - 40 товар: "лампи газорозрядні люмінесцентні трубчасті для загального освітлення двоцокольні з термокатодом, виробник "Electrum Limited", країна виробництва Китай, торгівельна марка Electrum Limited".

Також подано до митного оформлення митну декларацію від 18.12.2013 р. № 100270001/2013/187886 та товаросупровідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

29 грудня 2013 року Митний пост "Столичний" Міндоходів виніс рішення про коригування митної вартості товарів №100270001/2013/700511/2 від 29.12.2013 року, згідно якого відкореговано (збільшено) митну вартість товару на 158473,21 грн., передумовою для прийняття якого стало те, що документи, подані позивачем до митного оформлення містять розбіжності.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. ч. 2-3 ст. 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень ч.4 та ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (ч. 9 ст. 58 МК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього Кодексу).

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено обов'язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов'язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин другої, четвертої - шостої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов'язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина друга статті 55 МК України).

Позивачем разом із митною декларацією № 100270001/2013/187886 подано наступні документи: - каталог виробника від 01.01.2012 р.; - прайс-лист від 10.08.2013 р.; - прайс-лист від 01.09.2013 р.; - експертний висновок Ц-2847 від 13.12.2013 р.; - видаткова накладна №1500 від03.09.2013 р.; - податкова накладна №3 від 03.09.2013 р.; - рахунок - фактура № 990878 від 29.08.2013 р.; -інвойс № NA560-13080146 від 20.11.2013 р.; - інвойс № N- XL-130830 від 20.11.2013 р.; - пакувальний лист на NA560-13080146 від 20.11.2013 р.; -зовнішньоекономічний контракт NK2010/1 від 07.09.2010 р.; - додаток 1 від 07.09.2010 р. до контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.; - додаток 1А від 01.11.2010 р. до контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.; - додаток 3 від 05.07.2011 р. до контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.; - додаток 4 від 01.11.2011 р. до контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.; - додаток 5 від 01.02.2012 р. до контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р -додаток 8 від 13.07.2012 р. до контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.; - лист № 153 від 20.11.2013 р.; - лист № 17/1 від 15.02.2013 р.; - лист № 210613/1NK від 21.06.2013 р.; - лист 81-К від 11.04.2013 р.

Проте, відповідачем-1 було витребувано додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями, копію митної декларації відправлення.

Передумовою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №100270001/2013/700511/2 від 29.12.2013 р. стало те, що при опрацюванні наданих позивачем документів виявлено розбіжності та відсутність у документах всіх відомостей відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості:

- згідно з додатковою угодою від 01.11.2011 р. № 4 до зовнішньоекономічного контракту від 07.09.2010 р. № NK2010/1 умовами постачання товару є СРТ-Київ. Разом з тим, відповідно до коносаменту від 20.11.2013 р. № MRFB13110530 не лише портом постачання товару, але також фінальним місцем доставки товари визначено Odessa, Ukrainе;

- адреса відправника, зазначена в коносаменті від 20.11.2013 р. № MRFB13110530 не відповідає відомостям відправника, які вказано в інших документах (інвойс, контракт). В адресі зазначеній у коносаменті відсутня інформація -" 22/F";

- вага брутто товару в CMR від 16.12.2013 р. № 88630/1 зазначена як - 12117,0 кг, разом з тим, вага брутто у коносаменті від 20.11.2013 р. № MRFB13110530 та інвойсі від 20.11.2013 р. № NA560-13080146 - як 12 117,400 кг;

- прайс-лист надано на умовах CPT Київ. Тобто, видано на дану поставку, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції;

- висновок ТПП від 13.12.2013 р. № Ц-2847 містить посилання на інвойси, які до митного оформлення не надавалися (т.2 а.с.156-157). Згідно вказаного рішення митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням методу 2б, відповідно до ст. 60 Митного кодексу України. Визначена митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого уже здійснене за митною декларацією № 100250001/2013/78325 від 03.12.2013 р.

Разом з тим, як встановлено судами, в порушення ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів не передувала процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що декларанту запропоновано провести процедуру консультацій, а не проведено консультації.

Також, необґрунтованими є посилання відповідача-2 на розбіжності в адресі відправника, оскільки відсутність в коносаменті інформації відносно адреси відповідача " 22/F" не може впливати на визначену позивачем митну вартість товару.

Крім того, різниця в масі товару у 0,400 кг на загальну вагу 12 117,00 кг. є допустимою.

Суди попередніх інстанцій також обґрунтовано виходили з того, що прайс-лист не є первинним документом і слугує лише способом для продавця розповсюджувати інформацію про товар, тому посилання митного органу на розбіжності в прайс-листі є необґрунтованими. Коло суб'єктів для яких виготовляється прайс-лист може зводитись до однієї особи, яка зацікавлена інформацією про один єдиний товар, а може містити перелік всіх товарів виробника і розраховуватись на необмежено коло осіб і доводитись до потенціальних споживачів через мережу Інтернет. Таким чином, прайс-лист носить лише інформаційний характер та може використовуватися як додаткове джерело інформації та не може бути підставою для корегування митної вартості товару.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України від 02.12.1997 року №671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України.

Як вбачається з висновків митного органу, однією з підстав для коригування митної вартості товару є те, що висновок Торгово-промислової палати від 13.12.2013 р. № Ц-2847 містить посилання тільки на ціни виробника товару.

При цьому, належить також погодитись з судами попередніх інстанцій, що висновок Торгово-промислової палати встановлює контрактну (ринкову) вартість товарів, а не їх митну вартість, так як встановлення митної вартості не належить до повноважень експертних організацій. Тому, даний документ є належним джерелом інформації.

Крім того, відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598, що визначає обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Водночас в порушення наведених норм у спірному рішенні, даних, які б свідчили про наявність обґрунтованого сумніву в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а обставин, які б впливали на рівень задекларованої вартості товарів, не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, подані декларантом позивача документи є належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару, а висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), є необґрунтованим, а застосування методу 2б неправомірним.

Отже, правильними є висновки судів, що визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за методом 2б здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Стосовно вимог позивача в частині зобов'язання відповідачів солідарно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" надану в порядку розділу Х Митного кодексу України фінансову гарантію у розмірі 158473,21 гривень, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з такого.

Відповідно до частини шостої статті 264 МК у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення у порядку, передбаченому законодавством.

Так, саме Порядок повернення визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264 МК.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку повернення для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Разом з тим взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком взаємодії.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Таким чином, за Порядком взаємодії основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету.

З урахуванням зазначеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України визнала, що законодавством відповідно до частини шостої статті 264 МК визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, а тому на підставі аналізу наведених вище норм права дійшла такого правового висновку.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014 року, від 12.11.2014 року (справи №№ 21-21а14, 21-29а14, 21-391а14).

З огляду на встановлені у цій справі фактичні обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов'язання відповідачів солідарно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" надану в порядку розділу Х Митного кодексу України фінансову гарантію у розмірі 158473,21 гривень.

Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції неправомірно розглянув справу в особі одного судді, в не колегіально, оскільки відповідно до частини 4 статті 127 Конституції України судді спеціалізованих судів відправляють правосуддя лише у складі колегій суддів.

Колегія суддів не погоджується з доводами позивача, оскільки згідно з частинами 1, 2 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» система судів загальної юрисдикції відповідно до Конституції України будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Систему судів загальної юрисдикції складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) вищі спеціалізовані суди; 4) Верховний Суд України.

Відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцевими адміністративними судами є окружні адміністративні суди, а також інші суди, передбачені процесуальним законом.

Частиною 2 статті 31 вказаного закону передбачено, що Вищими спеціалізованими судами є: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України.

Таким чином, відповідно до закону Окружний адміністративний суд м.Києва є місцевим судом загальної юрисдикції, а до спеціалізованих судів загальної юрисдикції законом віднесено лише вищі суди.

Частиною 1 статті 23 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.

До виключень із вказаного правила, передбачених статтею 24 Кодексу адміністративного судочинства України ця справа не належить.

Отже, суддя Окружного адміністративного суду м. Києва, розглянувши справу одноособово, діяв у відповідності до закону.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги Київської міжрегіональної митниці Міндоходів та товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" відхилити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: