Справа № 815/2957/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2957/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Потоцької Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження подання державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області до Кредитної спілки Істок щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, накладеного рішенням керівника органу державної податкової служби, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області звернулась до кредитної спілки Істок щодо:

- підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна;

- підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна у

вигляді арешту коштів на банківських рахунках.

В обгрунтування подання податковим органом вказано, що враховуючи відмову в наданні документів фінансово - господарської діяльності за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року для проведення виїзної позапланової документальної перевірки, що підтверджує наявність обставин, передбачених п.п. 94.2.3, п.94.2 статті 94 розділу II Податкового кодексу України. Керуючись статтею 94 розділу II Кодексу та у звязку із наявністю факту відмови від проведення позапланової виїзної документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, а саме: наказу ГУ ДФС в Одеській області від № 294-п від 14.06.2016 р. вбачаються підстави для застосування умовного адміністративного арешту майна Кредитної спілки «Істок» (код 26364449) та звернення із поданням щодо підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна та підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна у вигляді арешту коштів на банківських рахунках.

Представник ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС України в Одеській області в судовому засіданні підтримав подання з підстав, вказаних у поданні.

Представник відповідача, в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи був повідомлений засобами телефонного звязку 15.06.2016 р. о 17:40 год. за тел. 35 71 17, телефонограму прийняв ОСОБА_1 (начальник відділу КС «Істок»), про що складено телефонограму 15.06.2016 р. (а/с. ).

З урахуванням приписів ст. 128 КАС України, зважаючи на те, що не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали подання, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Кредитна Спілка «Істок» (код 26364449) знаходиться на податковому обліку ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, зареєстрована за адресою: 65010, АДРЕСА_1 тел. 35-71-17.

Наказом державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області від 14 червня 2016р. № 294 - п «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки Кредитна Спілка «Істок» наказано:

- начальнику відділу контрольно перевірочної работи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_2 організувати проведення позапланової виїзної документальної перевірки КС «Істок» з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 року (п. 1 Наказу № 294 п).

Перевірку провести з 14.06.2016 р. тривалістю 5 робочих днів (п. 3 Наказу № 294 п).

Головним державним ревізор-інспектор відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 (направлення № 295 від 14.06.2016 р.), головним державним ревізор-інспектором відділу контрольна перевірочної роботи управління податків та зборів фізичних осіб ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_4 (направлення № 294 від 14.06.2016 р.) здійснено виїзд за податковою адресою КС «Істок» м. Одеса, проспект Адміральський, буд. 7, оф. 2 з метою вручення наказу від 14.06.2016 р. №294-п «Про проведення позапланової виїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства «Кредитної Спілки «Істок» ()» за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

14.06.2016 р. перевіряючими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено «Акт не допуску до перевірки КС «Істок» (а/с. 23-24).

Податковий орган, враховуючи наявність факту відмови від проведення позапланової виїзної документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, а саме: на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від № 294-п від 14.06.2016 та акту про не допуск від 14.06.2016р. до проведення перевірки та не надання необхідних документів, відповідним структурним підрозділом ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було підготовлено звернення про застосування адміністративного арешту майна КС «Істок» від 14.06.2016 р та застосування адміністративного арешту майна у вигляді коштів на банківських рахунках КС «Істок» від 14.06.2016 р. (а/с. 15-18).

14.06.2016 року в.о начальник ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, розглянувши звернення та подані до нього матеріали прийняв рішення про застосування адміністративного арешту коштів платника податків КС «Істок» ( (а/с.12-13).

14.06.2016 року в.о начальник ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, розглянувши звернення та подані до нього матеріали прийняв рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків КС «Істок» ( (а/с.14).

15.06.2016 року о 15 год. 02 хв. до Одеського окружного адміністративного суду надійшло подання ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій заявника щодо застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з обставин визначених у ст. 78 ПК України.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (п. 78.4. ст. 78 ПК).

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пунктом 79.2. ст. 79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання вказаних умов надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Посадові особи органу ДПС мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених Податковим кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, встановлених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу ДПС, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (П.І.Б. фізичної особи платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу ДПС або його заступника, скріпленого печаткою органу ДПС;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, зазначених у направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, оформлених з порушенням вимог, встановлених п. 81.1 ст. 81 цього Кодексу, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу ДПС до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично здійснюють розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначено вище, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично здійснюють розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням П.І.Б., посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично здійснюють розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами органу ДПС складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб органу ДПС до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Пунктом 42.2. ст. 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

При цьому, судом встановлено, що акт про відмову від підпису у направленні на перевірку, як то встановлено п. 81.1 ст. 81 ПКУ, податковим органом не складався, хоча саме цей акт і є підставою для початку проведення такої перевірки.

З урахуванням викладеного суд вважає, що податковим органом не доведено факту відмови представника або посадових осіб КС Істок розписатися у направленні.

Як визначено законодавцем, це є першим кроком у процедурі допуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірок.

Порядок повідомлення платника податків та допуск до перевірки неоднарозово був предметом дослідження Верховного суду України, який в своїх постановах від 27 січня 2015 року справа № 21-425а14 та від 16.02.2016 р. справа № 21-2749а15 висловив наступну позицію.

"...Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає помилковим тлумачення касаційним судом у зазначеній справі і пункту 79.2 статті 79 ПК як такого, що не містить жодної вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення саме виключно до початку перевірки.

Ця норма встановлює, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Пункт 79.2 статті 79 доповнено абзацом другим згідно із Законом України від 24 травня 2012 року № 4834-VІ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм такого змісту: Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Це доповнення не змінює регулювання, воно уточнює дійсний зміст попередньої норми.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України доходить таких висновків: аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Такої ж позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 17.11.2015 року по справі № К/800/31829/15.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а згідно з частиною 2 цієї ж статті, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Вказана стаття Закону зобовязує субєкта владних повноважень виконувати рішення Верховного Суду України.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див.рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених Законом.

Згідно п. 94.2 ст. 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

У відповідності до положень п. 3.2 Порядку № 568, за наявності однієї з наведених обставин керівник органу доходів і зборів (його заступник) приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Таким чином, законодавець чітко передбачив прямопропорційну залежність необхідності застосування арешту майна платника податків виключно на підставі наявності обставин, передбачених, у даному випадку, п.94.2.3 ст. 94 ПК України: платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Вказана правова позиція узгоджується також з правовою позицією Вищого адміністративного суду, яка викладена в ухвалах від 25.04.2013 року № К/9991/49716/11 та від 30.07.2013 року № К/800/25506/13

Однак, матеріали подання не містять, а контролюючим органом в обґрунтування своєї правової позиції не надано до суду безпосередніх доказів того, що підприємство не допустило фахівців контролюючого органу до проведення позапланової виїзної перевірки чи відмовило ДПІ у Київському районі у проведенні такої перевірки.

Поряд з цим, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС України в Одеській області, обґрунтовуючи необхідність застосування умовного арешту на майно підприємство посилається виключно на «Акт не допуску до перевірки КС «Істок» від 14.06.2015 р., який містить відомості щодо здійснення виходу перевіряючих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за податковою адресою КС «Істок» з метою вручення наказу на проведення перевірки.

Тобто, контролюючий орган, як на підставу накладення умовного арешту на майно та кошти КС «Істок», фактично посилається саме на факт неотримання Наказу на проведення перевірки особами приналежність та повноваження яких не встановлено.

Крім того, представник у подані вказує також на ненадання документів, відповідним структурним підрозділам ДПІ у Київському районі, що, в свою чергу, не узгоджується з приписами п. 94.2 ст. 94 ПК України.

Проте, суд зазначає, що відповідно до змісту вищеописаного акту вбачається, що перевірка не проводилась не з підстав відмови платника податків на проведення перевірки або недопуску до проведення перевірки, а з приводу ненадання документів та невручення наказу.

Окрім того, додатково суд звертає увагу, що відповідно до п. 4.3 Порядку № 568, рішення про застосування арешту майна платника податків надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто під розписку: 1) платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; 2) іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Проаналізувавши зміст вищезазначеної норми права, судом враховується те, що остання передбачає два альтернативні способи інформування платника про наявність, зокрема, рішення про застосування арешту майна, а саме: безпосереднє вручення такого рішення під розписку; надіслання листом з повідомленням про вручення.

При цьому правова конструкція цієї норми жодним чином не визначає черговості або не надає переваг у застосуванні податковим органом будь-якого із зазначених способів. Законодавець вказує на рівнозначність зазначених способів та можливість використання будь-якого із них за вибором податкового органу.

Однак, заявником, всупереч вищезазначених норм права, не надано суду ані доказів безпосереднього вручення платнику податків рішень про застосування умовного адміністративного арешту майна та коштів КС «Істок» від 14.06.2016 року під розписку, ані доказів направлення вказаного рішення за місцезнаходженням та/чи юридичною адресою підприємства (фіскального чеку, повідомлення про вручення поштового відправлення), ані доказів зазначення поштовою службою, в направленому податковим органом повідомленні про вручення поштового відправлення, причин такого невручення, як це передбачено вимогами ПК України.

Отже, суб`єктом владних повноважень не дотримано процедуру з`ясування та встановлення чітко визначених необхідних обставин для застосування до платника податків умовного адміністративного арешту, як того вимагають приписи п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України та належного повідомлення суб`єкта господарювання про наявність рішення про застосування адміністративного арешту майна та коштів від 14.06.2016 року, що, в свою чергу, створює перешкоди для реалізації відповідачем здійснення права на захист свого майна, а також покладає для нього додаткові обов'язки, визначає правову поведінку суб`єкта господарювання, чим порушує права та інтереси підприємства у сфері публічно-правових відносин.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні подання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та коштів платника податків через недоведеність податковим органом відмови відповідача в допуску до проведення перевірки та порушення порядку оформлення такої відмови, передбаченого ст. 81 ПК України.

При цьому, суд не надає оцінку правомірності наказу на проведення перевірки, оскільки цей наказ є рішенням субєкта владних повноважень, яке може бути оскаржено до суду в порядку встановленому КАС України, і підлягає оцінці судом окремо.

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача на застосування адміністративного арешту як на винятковий спосіб забезпечення платником податків його обовязків, оскільки накладення такого арешту прямо передбачено ПК України у разі не допуску до здійснення перевірки.

Керуючись ст. ст. 8 та 19 Конституції України, ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 183-3, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області до Кредитної спілки Істок щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, накладеного рішенням керівника органу державної податкової служби.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги, або в порядку ч. 2 ст. 186 КАС України.

Суддя Потоцька Н.В.