Справа № 2-а/359/163/2013
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Київ К/800/15865/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Калашнікової О.В.,

Суддів: Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.

секретар судового засідання - Коцюрба В.М.

за участю

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення № А-2606/13 від 26.06.2013 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.06.2013 року відповідачем винесена постанова № А-2606/13 по справі про адміністративне правопорушення, якою вирішено стягнути з позивача штраф в розмірі 6 800,00 грн., у зв'язку з тим, що позивач подав декларацію про готовність об'єкта до експлуатації з недостовірними даними. Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасування, оскільки вона була прийнята без врахування всіх обставин та всупереч положенням законодавства.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року апеляційне провадження по справі закрито, як помилково відкрите. У відкритті апеляційного провадження по апеляційній скарзі позивача на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2013 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент винесення Київським апеляційним адміністративним судом ухвали від 16.10.2014 року, визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом п'яти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках з урахуванням особливостей розгляду справи суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більш як на п'ять днів.

Частиною другою статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент винесення Київським апеляційним адміністративним судом ухвали від 16.10.2014 року, визначено, що рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

В подальшому, рішенням Конституційного суду України від 08.04.2015 року у справі №1-6/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України. Також Конституційним Судом України зазначено, що положення частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 08.04.2015 року.

Таким чином, станом на дату прийняття судом апеляційної інстанції ухвали від 16.10.2014 року діяли норми, які передбачали неможливість оскарження в апеляційному порядку рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а відтак ці норми підлягали застосуванню судами.

Разом з тим, згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У своєму рішенні від 06.09.2005 року у справі "Гуренко проти України", Європейський суд з прав людини, зазначає, що стаття 13 Конвенції як така не гарантує право на оскарження або право на перегляд другою інстанцією.

Тим не менше, якщо оспорюване провадження характеризується як «кримінальне» в цілях Конвенції, скарга заявника може бути розглянута за статтею 2 Протоколу № 7 до Конвенції, яка передбачає наступне: "Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку. ".

Відповідно до статті 53 Кримінального кодексу України, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п'ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Таким чином, мінімальний розміром штрафу (кримінального) є 510,00 грн.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, оскаржуваною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6 800,00 грн.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що в силу суворості санкції дана справа відносно позивача за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно й статті 2 Протоколу № 7 по Конвенції.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для скасування ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року.

Щодо вимоги про скасування рішення суду першої інстанції, то у відповідності до статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки фактично справа по суті апеляційним судом не розглядалась, оцінка обставинам справи не надавалась, відтак суд касаційної інстанції в свою чергу позбавлений можливості переглянути дану справу без попередніх висновків суду апеляційного суд щодо позовних вимог.

За правилами частини першої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: