Справа № 826/26194/15
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі: Козуб А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2015 року Міністерством економічного розвитку і торгівлі України прийнято наказ №2314-к «Про звільнення ОСОБА_3», згідно з п. 1. якого звільнено позивача з посади заступника начальника відділу управління резервним фондом бюджету та техногенної безпеки управління мобілізаційної роботи з резервів департаменту економіки оборони та безпеки 26 жовтня 2015 року у зв'язку із змінами в організації виробництва праці, що сталися в наслідок зміни структури та скорочення посад штатного розпису Міністерства, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27 лютого 2015 року №171 «Про структуру апарату Міністерства економічного розвитку і торгівлі України» (далі - наказ №171) затверджено структуру апарату Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Зазначеним наказом було утворено департамент оборони та безпеки.

На виконання наказу №171 2 березня 2015 було введено новий штатний розпис у складі 854 працівників з урахуванням скорочення апарату Міністерства на 389 посад.

В Міністерстві економічного розвитку та торгівлі України здійснювалася зміна в організації виробництва і праці та скорочення чисельності штату.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 492 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_3, позивачу запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста відділу техногенної безпеки та резервного фонду бюджету управління резервів та мобілізації роботи департаменту оборони та безпеки.

Згідно акту №б/н від 13 липня 2015 року від переведення на іншу посаду позивач відмовився, а попередження не підписав, що не заперечується останнім (т.1, а.с. 15) та підтверджується його підписом на акті.

При цьому, вказаним вище попередженням роз'яснено про можливе звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП, не раніше ніж через два місяці з дня попередження.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Між тим, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником (ч. 2 ст. 43 КЗпП України).

Водночас, подання власника або уповноваженого ним органу в силу ч. 3 ст. 43 КЗпП України має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Згідно з ч. 5 ст. 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно з даними витягу із протоколу № 68 засідання профспілкового комітету від 04 вересня 2015 року профспілковий орган не надав згоду на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази направлення зазначеного рішення профспілковим комітетом в триденний строк власнику або уповноваженому ним органу, а тому в контексті ч. 5 ст. 43 КЗпП, судом не вбачається порушень здійснених відповідачем при звільнені позивача.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику вирішення трудових спорів» зазначено, зокрема, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було дотримано процедуру звільнення позивача у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, що сталися в наслідок зміни структури та скорочення чисельності згідно з штатним розписом відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено 21 червня 2016 року.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.