Справа № 1512/2541/12 (2а/520/97/13)
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Київ К/800/51739/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Чалого С.Я.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання неправомірним і скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и л а:

Позивачі звернулися з позовом, в якому просили визнати протиправним та скасувати розпорядження Київської РА ОМР від 20 грудня 2004 року № 1932 «Про затвердження державного акта прийняття в експлуатацію офісного центру по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4.» в частині прийняття в експлуатацію будівлі офісного центру на ім'я ОСОБА_4, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на будівлю офісного центру, видане 27 грудня 2004 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_4

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що розпорядження Київської РА ОМР від 20 грудня 2004 року № 1932 та свідоцтво про право власності на будівлю офісного центру, видане 27 грудня 2004 року ВК ОМР на ім'я ОСОБА_4, не порушують охоронюваних законом прав та інтересів позивачів.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями позивачі звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи судові рішення попередніх інстанцій в межах касаційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачі є спадкоємцями ОСОБА_6, який згідно свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1

13 квітня 2002 року ОСОБА_6 згідно договору купівлі - продажу придбав у ТОВ «Стандарт» двоповерхову будівлю універсаму з офісним центром, не закінчену будівництвом та не здану в експлуатацію за адресою АДРЕСА_1.

В період з квітня по грудень 2002 року ОСОБА_6 закінчив будівництво будівлі, що підтверджується технічним паспортом на будівлю від 19 грудня 2002 року, складеним «Одеське БТІ та РОН», але до дня своєї смерті не здійснив введення будівлі в експлуатацію.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року було визнано дійсним договір купівлі - продажу двоповерхової будівлі офісного центру, незавершеного будівництва та не введеного в експлуатацію за адресою АДРЕСА_1, який був укладений 26 серпня 2003 року між ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець), та за ОСОБА_4 було визнано право власності на нежилу будівлю офісного центру.

Розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР від 20 грудня 2004 року № 1932 було затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту - офісний центр по АДРЕСА_1.

27 грудня 2004 року ВК ОМР ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на будівлю вищезазначеного офісного центру.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2004 року було визнано дійсним договір купівлі - продажу нежитлового приміщення офісного центру, що знаходиться по АДРЕСА_1, укладений 16 серпня 2004 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_7 (Покупець), та за ОСОБА_7 визнано право власності на вказану будівлю офісного центру.

28 січня 2005 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5 вищезазначений об'єкт нерухомості.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2006 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2006 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Верховного суду України від 27 вересня 2006 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2004 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною, визнання права власності на спірний нерухомий об'єкт відмовлено у повному обсязі. Визнано недійсним договір дарування, укладений 28 січня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар нежитлову будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на двоповерхову нежитлову будівлю, офісний центр, розташований за вищевказаною адресою. Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі, загальною площею 631,1 кв. м., що знаходиться за вищевказаною адресою, як на майно, спільно набуте під час передування у шлюбі з ОСОБА_6. Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі, загальною площею 631,1 кв. м., що знаходиться за вищевказаною адресою, в порядку спадкування за законом. Визнано за ОСОБА_9, в інтересах якого діє ОСОБА_8, право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі, загальною площею 631,1 кв. м., що знаходиться за вищевказаною адресою. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_2 по 1/8 частці у праві власності на будівлю офісного центру, що знаходиться за вищевказаною адресою.

Відповідно до пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 3.2.7 Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 04 лютого 2004 року за № 2189-XXIV, районна адміністрація у галузі будівництва приймає в експлуатацію завершені будівництвом об'єкти індивідуальної житлової забудови (крім самовільно збудованих).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням Київської РА ОМР від 20 грудня 2004 року № 1932 було затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту - офісного центру по АДРЕСА_1.

Отже суди правомірно зазначили, що при прийнятті об'єкта в експлуатацію відповідач діяв в межах наданих законом повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги позивачами заявлено для забезпечення захисту права власності на будівлю вищезазначеного офісного центру

27 грудня 2004 року ВК ОМР на ім'я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на будівлю офісного центру.

Проте, на момент постановлення оскаржуваного рішення у даній справі, вищезазначена особа не є власником зазначеної вище будівлі офісного центру, а свідоцтво про право власності від 27 грудня 2004 року не є дійсним, оскільки рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2013 року відмовлено їй у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на будівлю офісного центру.

Крім того, зазначеним рішенням Київського районного суду м. Одеси було визнано за позивачами право на частку у праві власності на будівлю вищезазначеного офісного центру, чим фактично поновлено права позивачів, на захист яких подано позовну заяву у даній справі.

Водночас позивачі на момент прийняття оскаржуваного розпорядження не були безпосередніми учасниками відносин з введення об'єкта в експлуатацію. У той же час судовими рішеннями у цивільному спорі було відновлено право власності позивачів у спосіб, визначений законом.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що оскаржуване розпорядження не порушує прав та законних інтересів позивачів, а звернення із даним позовом не призводить до захисту порушених прав позивачів, що виключає можливість задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги його не спростовують та не свідчать про допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

С.Я. Чалий

О.Є Донець