Справа № 2а-1213/11
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2016 р. м. Київ К/800/23594/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю представників сторін: представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі за позовами ОСОБА_3 до Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_5, та ОСОБА_5 до Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, третя особа із самостійними вимогами: ОСОБА_5, про зобов'язання відповідача надати їй земельну ділянку, орієнтовною площею 04,80 га, яка розташована в с. Росільна Богородчанського району Івано-Франківської обл.; визнання незаконним та скасування рішення Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської обл. від 16.12.2008 № 9-18/2008 про надання дозволу ОСОБА_5 на складення технічної документації щодо приватизації нею земельних ділянок у частині включення до приватизації земельної ділянки розміром 0,0627 га, що раніше перебувала в користуванні ОСОБА_6 та розташованої по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що вона є спадкоємницею майна свого померлого батька, у тому числі, будинку на АДРЕСА_1. Позивач вважає, що вона, як спадкоємиця, має право на отримання у власність земельної ділянки розміром 0,0627 га, на якій знаходиться зазначений будинок, проте сільська рада безпідставно відмовляє їй у передачу зазначеної ділянки у власність.

Також, ОСОБА_5 звернулася до суду із позовною заявою, у якій просила визнати дії відповідача Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської обл. незаконними; зобов'язати останню передати їй у власність земельну ділянку розміром 1,08 га по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначила, що рішенням відповідача їй надано дозвіл на складення технічної документації щодо приватизації нею земельних ділянок в частині включення до приватизації земельної ділянки розміром 0,0627 га, що раніше перебувала в користуванні ОСОБА_6 на АДРЕСА_1. Проте, у подальшому рада безпідставно відмовляється надати дозвіл ОСОБА_5 на приватизацію зазначеної ділянки.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2011 року зазначені позови об'єднано в одне провадження.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 до суду з позовом до Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області відмовлено; позов ОСОБА_5 до Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області задоволено частково: визнано незаконною бездіяльність Росільнянської сільської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_5 про передачу їй у власність земельної ділянки у с.Росільна; зобов'язано сесію Росільнянської сільської ради розглянути заяву ОСОБА_5 про передачу їй у власність земельної ділянки в с.Росільна відповідно до вимог земельного законодавства.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким позов ОСОБА_3 задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.06.1988 Росільнянською сільською радою посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_6 заповів власний житловий будинок 1941 року забудови своїй дочці ОСОБА_3 Вказаний будинок знаходився на АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом, не зверталася в нотаріальну контору для оформлення спадщини, а отже, на даний час вона спадщину не прийняла.

Вважаючи, що вона, як спадкоємиця, має право на отримання у власність земельної ділянки розміром 0,0627 га, на якій знаходився зазначений будинок, ОСОБА_3 звернулася до Росільнянської сільської ради із заявою про виділення їй цієї ділянки для будівництва нового житлового будинку по існуючих старих межах.

Разом з тим, рішенням Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської обл. від 16.12.2008 № 9-18/2008 надано дозвіл ОСОБА_5 на складення технічної документації щодо приватизації нею земельних ділянок у частині включення до приватизації вказаної земельної ділянки розміром 0,0627 га, що раніше перебувала в користуванні ОСОБА_6

Вказуючи, що відповідачем незаконно надано дозвіл на складення технічної документації щодо приватизації спірної земельної ділянки ОСОБА_5, вважаючи, що вона, як спадкоємиця, має право на отримання спірної ділянки у власність, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом.

Вважаючи протиправною бездіяльність ради щодо ненадання їй дозволу на приватизацію земельної ділянки розміром 0,0627 га, ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи частково позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з наступного.

Так, судом першої інстанції зазначено, що спірна земельна ділянка батькові ОСОБА_3 на праві власності не належала, а відтак після його смерті ділянка відійшла до земель запасу ради. Оскільки успадкованого позивачем будинку на даний час вже не має (зруйнований), ОСОБА_3 не має права на отримання зазначеної ділянки у власність.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 суди попередніх інстанцій вказали, що вона, як користувач спірної земельної ділянки, має право на приватизацію зазначеної ділянки, а тому відповідач зобов'язаний розглянути її заяву про надання у власність земельної ділянки по суті, у відповідності до вимог Земельного законодавства.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської обл. від 16.12.2008 № 9-18/2008 про надання дозволу ОСОБА_5 на складення технічної документації щодо приватизації нею земельних ділянок у частині включення до приватизації земельної ділянки розміром 0,0627 га, що раніше перебувала в користуванні ОСОБА_6 та розташованої по АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємницею майна (будинку), що знаходиться на спірній земельній ділянці, дозвіл на приватизацію якої надано ОСОБА_5 оскаржуваним рішенням відповідача.

Поряд з цим, як встановлено судами та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом, не зверталася в нотаріальну контору для оформлення спадщини, а отже, на даний час вона спадщину не прийняла. Крім того, будинок, який за заповітом мав би перейти у спадок ОСОБА_3, на даний час зруйнований. Також, судами встановлено, що спірна земельна ділянка у власності батька ОСОБА_3 не перебувала.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що рішення відповідача від 16.12.2008 № 9-18/2008 не порушує прав та інтересів позивача ОСОБА_3, оскільки остання не вступила у володіння та користування спадщиною, а спірна ділянка не перебувала у власності померлого спадкодавця.

Оскаржуване рішення прийнято відповідачем за результатом розгляду відповідної заяви ОСОБА_5, на виконання делегованих законодавством повноважень, у спосіб, передбачений чинним законодавством. А відтак, відсутні підстави для скасування рішення Росільнянської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської обл. від 16.12.2008 № 9-18/2008.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача надати їй земельну ділянку, орієнтовною площею 04,80 га, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 від 28.05.2010, відповідно до якої остання просить відповідача надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку для передачі земельної ділянки у власність.

Зі змісту заяви убачається, що ОСОБА_3 просить відповідача надати їй у власність земельну ділянку, на якій знаходився будинок її батька.

Поряд з цим, як уже зазначено вище, будинок, який за заповітом мав би перейти у спадок ОСОБА_3, на даний час зруйнований, а ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом, не зверталася в нотаріальну контору для оформлення спадщини, а отже, на даний час вона спадщину не прийняла.

Твердження ОСОБА_3, що після смерті батька право користування спірною земельною ділянкою перейшло до неї, як до правонаступника, є помилковим, оскільки спірна земельна ділянка у власності батька ОСОБА_3 не перебувала, а будинок, який був збудований на ній, на даний час зруйновано.

З оглядну на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо відсутності у ОСОБА_3 права претендувати на спірну земельну ділянку в порядку правонаступництва.

Щодо вимог ОСОБА_5 про зобов'язання відповідача передати їй у власність земельну ділянку розміром 1,08 га по АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням відповідача від 16.12.2008 № 9-18/2008 надано ОСОБА_5 дозвіл на складання технічної документації по земельно-кадастровій інвентаризації та виготовленню документів по встановленню меж, необхідних для уточнення площ з метою передачі безоплатно у власність земельних ділянок (у тому числі, спірної).

Після виготовлення усієї необхідної документації ОСОБА_5 звернулась до відповідача із заявою про затвердження розробленої технічної документації, проте, відповідач із посиланням на наявність спору між громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відмовив ОСОБА_5 у розгляді зазначеної заяви.

Тобто, відповідачем, всупереч положень статей 116, 118, 121 Земельного кодексу України не розглянуто заяву ОСОБА_5 по суті.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати у власність конкретну земельну ділянку не підлягають задоволенню, оскільки надання земельних ділянок у власність є виключною компетенцією відповідача.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в даному випадку, виходячи із завдань адміністративного судочинства, викладених в статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою належного захисту порушеного права ОСОБА_5 судами вірно зобов'язано сесію Росільнянської сільської ради розглянути заяву ОСОБА_5 про передачу їй у власність земельної ділянки в с. Росільна відповідно до вимог земельного законодавства.

З огляду на викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами під час судового розгляду, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_5 та щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій не допущено.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: