Справа № 805/1635/16-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 р. Справа №805/1635/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15 год. 45 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., при секретарі судового засідання Белікові Д.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Словважмаш" до Відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

за участю:

представника позивача - Шири О.В. (на підставі посвідчення, за довіреністю),

представника відповідача - Антонова О.М. (на підставі посвідчення, за довіреністю),

Публічне акціонерне товариство «Словважмаш» (далі по тексту - позивач, Товариство) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції (далі по тексту - відповідач, ВДВС) про визнання протиправною та скасування Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 травня 2016 року у зведеному виконавчому провадженні № 47445475, що винесена заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Антоновим Олексієм Миколайовичем.

В обґрунтування позовних вимог Товариство посилається на те, що під час примусового виконання рішень судів в межах зведеного виконавчого провадження № 47445475 (далі по тексту - ЗВП № 47445475 ) державним виконавцем Антоновим О.М. на підставі акту опису та арешту майна від 20 травня 2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 травня 2016 року. Позивач вважає, що під час вчинення виконавчих дій відповідачем були порушені приписи ст. 52, ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (з відповідними змінами та доповненнями), зокрема, державним виконавцем не перевірено наявності у позивача достатніх коштів та інших цінностей за відсутності яких може бути накладено арешт на нерухоме майно, а також не врахував тієї обставини, що вартість майна, на яке накладено арешт, значно перевищує суму відшкодування за ЗВП № 47445475. Крім того, зазначив, що оскаржена постанова ВДВС обмежує позивача в реалізації права власності на арештоване майно та унеможливлює здійснення господарських операцій (не дає можливості реалізовувати продукцію, відчужувати певні фонди, тощо), тобто робить неможливим відшкодування заборгованості перед стягувачами у ЗВП № 47445475. Також позивач зазначає, що ним не був пропущений 10-ти денний строк звернення до суду з вимогою про скасування оскарженої постанови, оскільки він її отримав лише 03 червня 2016 року.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що накладення арешту було здійснено ним в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі по тексту - ЗУ «Про виконавче провадження»). Крім того, відповідач зазначив, що стягувачами у ЗВП № 47445475 були надані відповідні клопотання про накладення арешту на все нерухоме майно боржника. Саме на підставі зазначених клопотань відповідачем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 травня 2016 року (далі по тексту - Постанова про арешт майна від 30 травня 2016 року) у відповідності до вимог ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження». Також відповідач доповів, що надати до суду оригінали матеріалів ЗВП № 47445475 він не має можливості, оскільки всі матеріали вилучені під час проведення слідчих дій слідчим слідчого відділу Слов'янського Відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про що був складений відповідний протокол тимчасового доступу до речей і документів від 01 червня 2016 року, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 19 травня 2016 року. Вимоги позивача щодо скасування Постанови про арешт майна від 30 травня 2016 року відповідач просив розглядати на розсуд суду та вважає, що діяв в межах своїх повноважень.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Словважмаш» (далі - Товариство), згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстровано за кодом , має статус юридичної особи та в стані припинення або ліквідації не перебуває, діє на підставі Статуту, затвердженого протоколом Загальних зборів акціонерів ПАТ «Словважмаш» №14 від 05 квітня 2013 року, зареєстрованого державним реєстратором Виконавчого комітету Слов'янської міської ради Донецької області від 23 квітня 2013 року за номером 3000501 (а.с. 14-35; 36-43).

Товариство звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції, в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 травня 2016 року у зведеному виконавчому провадженні № 47445475, що винесена заступником начальника відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Антоновим Олексієм Миколайовичем.

Відповідно до ч.1 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачено оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби. Оскарження рішень органів Державної виконавчої служби цією статтею не передбачено, отже, позивач правомірно звернувся до Донецького окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою ст.3 Закону України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» встановлено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст.6 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство є юридичною особою, яка зареєстрована у встановленому чинним законодавством України порядку та не знаходиться в стані припинення або ліквідації (а.с. 14-43). Під час провадження господарської діяльності у Товариства виникла заборгованість перед іншими суб'єктами господарювання, установами та організаціями. Зазначена заборгованість була стягнута з Товариства на підставі різних виконавчих документів, які були передані на примусове виконання до ВДВС (а.с. 72-91) та об'єднані у ЗВП № 47445475 (а.с. 92-143).

Під час примусового стягнення заборгованості з Товариства, в межах вищезазначеного виконавчого провадження, Державним виконавцем Антоновим О.М. були складені акти опису та арешту майна боржника від 20 травня 2016 року (а.с. 57-61), якими описано майно Товариства, а саме об'єкти нерухомості: об'єкт незавершеного будівництва дев'ятиповерховий багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: м. Слов'янськ, вул. Комунарів, 48 та двоповерхова будівля виробничого призначення загальною площею 592, 5 квадратних метри, що розташована за адресою: м. Слов'янськ, вул. Заводська, будинок 2, корпус 37.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 травня 2016 року (а.с. 56), Державним виконавцем Антоновим О.М. було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (Товариству) в межах суми звернення стягнення 3 881175, 20 грн.

Зазначені обставини не оспорюються сторонами та визнані судом встановленими відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Спірним у даній справі є питання правомірності накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно Товариства, здійснене згідно до Постанови про арешт майна від 30 травня 2016 року.

Під час вирішення спору суд керується наступним.

Згідно зі ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Суд зазначає, що спірною у ЗВП № 47445475 Постановою про арешт майна від 30 травня 2016 року накладено арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення без визначення певного майна боржника.

Наявність арешту на все майно, на всі рахунки та неможливість вільного використання всіх транспортних засобів перешкоджає здійсненню Товариством будь-якої господарської діяльності та створюють ризик невиконання судового рішення у повному обсязі у встановлений строк.

Статтею першою першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд вважає, що спірна Постанова ВДВС, дія якої розповсюджуються на все майно, порушує принцип пропорційності у правовідносинах щодо здійснення державою контролю за користуванням майном.

Таким чином, спірна Постанова створює загрозу порушення приписів законодавства щодо обов'язковості виконання судового рішення, у тому числі у встановлений судом строк. Спірна в межах цієї справи Постанова ВДВС порушує баланс між несприятливими наслідками для прав та законних інтересів Товариства і цілями, на досягнення яких спрямована ця Постанова. Тобто, дія Постанови про арешт майна від 30 травня 2016 року унеможливить виконання рішень судів у ЗВП № 47445475.

Приймаючи рішення у даній справі, суд також бере до уваги надану представником позивача довідку від 23 червня 2016 року № 50/64 (а.с. 53), відповідно до якої станом на 23 червня 2016 року Товариству на праві власності належить рухоме та нерухоме майно (основні, оборотні фонди) загальновідновна вартість яких згідно балансу становить 70481017, 66 грн. В той же час, заборгованість Товариства, яка підлягає стягненню в межах ЗВП № 47445475 становить 3 881175, 20 грн. Тобто, вартість майна Товариства на яке накладено арешт неспіврозмірно більша за суму, яка фактично підлягає стягненню.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що актами опису майна було зазначено, що звернення стягнення буде здійснено на окремо визначене індивідуальне майно Товариства, а саме: об'єкт незавершеного будівництва дев'ятиповерховий багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: м. Слов'янськ, вул. Комунарів, 48 та двоповерхову будівлю виробничого призначення загальною площею 592, 5 квадратних метри, розташовану за адресою: м. Слов'янськ, вул. Заводська, будинок 2, корпус 37. В той же час, Постановою від 30 травня 2016 року, Державним виконавцем був накладений арешт на все, без виключення майно Товариства, що є у його власності.

Оскільки наявними у справі доказами та поясненнями представників сторін доводиться факт протиправності винесеної ВДВС Постанови від 30 травня 2016 року, суд приходить до висновку про необхідність скасування зазначеної Постанови з метою забезпечення виконання рішень судів, що виконуються у ЗВП № 47445475 та дотримання вимог ст. 14 КАС України щодо обов'язковості виконання судових рішень.

За правилами ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З урахуванням викладеного, суд звертає увагу відповідача на строки виконання зазначеного судового рішення, а саме: необхідність винесення відповідної постанови про зняття арешту з майна Товариства не пізніше наступного дня, з дня винесення судового рішення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що спірна постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 травня 2016 року у зведеному виконавчому провадженні № 47445475, що винесена заступником начальника відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Антоновим Олексієм Миколайовичем є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги Товариства - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126, 127, 130, 133-135, 138-140, 143, 150- 154, 158-163, 167, 181, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Словважмаш" до Відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 травня 2016 року у зведеному виконавчому провадженні № 47445475, що винесена заступником начальника відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Антоновим Олексієм Миколайовичем.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 23 червня 2016 року, в присутності представників сторін.

Повний текст постанови складений 24 червня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Голошивець І.О.