Справа № 2016/2а-2011/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2016 р. м. Київ К/9991/60871/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на по-станову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року в справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, Головного управління юстиції у Харківській області про скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом й просило скасувати по-станову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 10 листопада 2011 року про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення суду. Зазначав, що вказана постанова не відповідає вимогам Інструкції про проведення виконавчих дій, оскільки не затверджена начальником відділу державної виконавчої служби, а тому підлягає скасуванню.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржувана по-станова винесена у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду у встановлений строк, дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства України. Постанова про накладення штрафу на момент її винесення не повинна затверджуватися начальником відділу державної виконавчої служби. Також виходили з того, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину неможливості здійснити виплату за рішенням суду, не може бути прийнято до уваги.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, визначено, зокрема, строки подання до суду позовної заяви у цій категорії справ.

Відповідно до частини першої, абзацу 2 частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 квітня 2012 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу від 10 листопада 2011 року було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин. Дану ухвалу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області отримано 11 квітня 2012 року.

22 травня 2012 року позивач повторно звернувся до суду з даним адміністративним позовом, тобто понад місяць з дати отримання рішення суду про залишення позову без розгляду. При цьому причин пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач не зазначив.

Відкриваючи провадження у справі та розглядаючи позовні вимоги по суті, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою обставини пропуску Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області строку звернення до адміністративного суду та не застосували наслідки його пропуску, передбачені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною третьою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Позивач звернувся з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області, тобто до неналежного відповідача.

Суд першої інстанції відповідно до вимог статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою від 03 липня 2012 року залучив до участі у справі в якості відповідача Головне управління юстиції у Харківській області. Проте не звернув увагу на те, що Головне управління юстиції у Харківській області також не входить до визначеного Законом України «Про державну виконавчу службу» переліку органів державної виконавчої служби, що виключає можливість його участі як відповідача у справах, що розглядаються відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційний суд, залишаючи без змін судове рішення, дану правову помилку не виправив.

Допущені судами порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: