Справа № 826/26220/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2016 року письмове провадження № 826/26220/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАЕКОПРОМ»
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАЕКОПРОМ» (далі - позивач або ТОВ «МЕГАЕКОПРОМ») з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (далі - відповідач або ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.08.2015 року № та № .

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов представник позивача зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки ТОВ «МЕГАЕКОПРОМ» не порушувало вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з контрагентом на які вказує податковий орган, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які засвідчують належне виконання позивачем вимог податкового законодавства України в частині підтвердження права на податковий кредит та формування витрат підприємства.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, письмових пояснень та заперечень по суті спору суду не подав.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Альфа Трейд Груп» за весь період фінансово-господарських відносин, за результатами якої складено акт від 24.07.2015 року № 41/26-57-22-04-10/38080412 (далі-Акт), яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме:

підпунктів 20.1.2, 20.1.8, пункту 20.1 статті 20, підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138, пункту 138.2, пункту 138.4, пункту 138.11 статті 138, підпункту 139.1.9, підпункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу Україну, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 451 072,00 грн.;

пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1. статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1., пункту 201.6., пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 359 000,00 грн., у т.ч. по періодам: за березень 2014 року на суму 5 000 грн.; за квітень 2014 року на суму 24 667 грн.; за травень 2014 року на суму 34 333 грн.; за червень 2014 року на суму 88 500 грн.; за серпень 2014 року на суму 108 167 грн.; за вересень 2014 року на суму 98 333 грн.

У зв'язку з виявленими порушеннями, на підставі Акта, відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.08.2015 року:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 451 072,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 112 768,00 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 359 000,00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 179 500,00 грн.

Підставою для прийняття зазначених спірних актів індивідуальної дії, став висновок податкового органу про нереальний характер операцій позивача з контрагентом ТОВ «Альфа Трейд Груп», сформований виходячи з наступного.

В ході проведення перевірки позивача встановлено взаємовідносини із ТОВ «Альфа Трейд Груп» у період з 01.03.2014 по 30.09.2014, по яким сформований податковий кредит та витрати підприємства, відповідно до первинних документів:

договору на виконання послуг поводження з відходами виробництва від 30.03.2014 №712-Т, за умовами якого позивач як замовник зобов'язується протягом дії Договору передавати виконавцю відходи виробництва (в подальшому сировину) та оплатити вартість послуг щодо поводження з відходами виробництва відповідно до Закону України «Про відходи». Асортимент, одиниці виміру сировини, погоджуються сторонами в Специфікації. Виконавець зобов'язаний прийняти сировину та виконати роботи по поводженню з сировиною і надати замовнику документи, що підтверджують виконання робіт з сировиною. Загальна сума Договору складається із суми всіх підписаних Сторонами Актів виконаних робіт. Загальна вартість договору - сума всіх накладних та актів виконаних робіт виданих та оприбуткованих на підставі договорів укладеного між продавцем та покупцем.

На виконання вимог зазначеного договору, ТОВ «Альфа Трейд Груп» виписані позивачу наступні первинні документи: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та податкові накладні на послуги зі збирання , заготівлі тари та пакувальних матеріалів, підписані з боку контрагента директором ОСОБА_3.

В той же час, в ході перевірки проведено дослідження реального здійснення платником податків вищезазначених операцій, в результаті чого встановлено наступне.

Згідно баз даних ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві ТОВ «Альфа Трейд Груп» має стан платника « 7» - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей. Свідоцтво платника ПДВ від 04.02.2014 за № 200160386, анульоване 18.03.2015, у зв'язку з тим, що до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей. Засновником та директором ТОВ «Альфа Трейд Груп» є ОСОБА_3. Основні фонди - відсутні. Визначити кількість працюючих на ТОВ «Альфа Трейд Груп» неможливо, оскільки звіти 1 ДФ не подавались. Фінансовий звіт за 2014 рік ТОВ «Альфа Трейд Груп» не подано. На підприємстві основні засоби відсутні, амортизація не нараховувалась. На підприємстві відсутні власні та орендовані складські приміщення, власний чи орендований транспорт, трудові ресурси.

Разом з цим, опитано директора та засновника ТОВ «Альфа Тоенд Груп» гр. ОСОБА_3 (протокол допиту свідка від 21.03.2015), який повідомив, що не реєстрував дане підприємство ні від свого імені, і не доручав реєстрацію іншим особам, також не підписував жодних документів та не проводив фінансово-господарської діяльності підприємства ТОВ «АльФа Трейд Груп». Жодного відношення до господарської діяльності ТОВ «Альфа Трейд Груп» не мала та не має, де зараз знаходяться статутні документи підприємства та печатка йому не відомо.

Наведене дало податковому органу підстави вважати, що ТОВ «Альфа Трейд Груп» фактично не могло здійснювати господарські операції з постачання товару та надання послуг для позивача через відсутність у підприємства трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення вказаного виду діяльності, відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, відсутність управлінського та технічного персоналу, основних засобів, транспортних засобів, механізмів, як наслідок відсутність постачання товару та надання послуг ТОВ «Альфа Трейд Груп» в адресу позивача.

Отже, взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Альфа Трейд Груп» є такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Таким чином, господарська діяльність ТОВ «Альфа Трейд Груп» по взаємовідносинах з позивачем має ознаки нереальності здійснення господарських операцій, в результаті чого, позивач позбавлений права на формування податкового кредиту та витрат по таким операціям.

Крім того, до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшли постанова слідчого першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві Левченко В.В. від 01.04.2015 по матеріалам кримінального провадження внесені до СРДР за № 0000150 від 30.09.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, про призначення документальної позапланової перевірки ТОВ «Альфа Трейд Груп» за весь період фінансово-господарських відносин, згідно якої встановлено, що в провадження СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000150 від 30.09.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України. У ході досудового розслідування встановлено групу осіб, які впровадили в реальність схему мінімізації податкових зобов'язань підприємствам реального сектору економіки, шляхом проведення карних операцій з підконтрольними підприємствами, та тривалий час надають послуги по конвертації грошових коштів з безготівкової форми в готівку використовуючи підконтрольні СГД, які зареєстровані на підставних осіб і мають ознаки «фіктивності», у тому числі, ТОВ «Альфа Трейд Груп». Також, у ході досудового розслідування, співробітниками СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві за матеріалами співробітників відділу протидії фіктивного підприємства ОУ ГУ ДФС у м. Києві спільно з ОУ ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, в рамках здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000150 від 25.09.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 та ч.3 ст.212 КК України ліквідовано «конвертаційний центр», який надавав послуги підприємствам реального сектору економіки з формуванням незаконного податкового кредиту та переведення безготівкових коштів у готівку на території м. Києва та інших регіонів України. Уході проведення комплексу негласних слідчих дій встановлено, що до організації та діяльності «конвертаційного центру», причетна група осіб, яка з метою прикриття своєї незаконної діяльності щодо вчинення фіктивних фінансово-господарських операцій, переведення безготівкових коштів у готівку, штучного завищення податкового кредиту для СГД реального сектору економіки, створили, зареєстрували та придбали корпоративні права ряду транзитно-конвертаційних підприємств, у тому числі, ТОВ «Альфа Трейд Груп».

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено, що, крім іншого, ТОВ «Альфа Трейд Груп» використовувалось в схемі діяльності «фіктивного» підприємництва з метою створення умов використання реквізитів підприємства під час складання податкової звітності користувачами фіктивних підприємств вигодонабувачів. Встановлено, що ТОВ «Мегаекопром» мало взаємовідносини з ТОВ «Альфа Трейд Груп». Враховуючи викладене, під час досудового розслідування виникла необхідність у проведенні позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства позивачем.

Таким чином, з'ясовано, що операції здійсненні ТОВ «Альфа Трейд Груп» не мали реального товарного характеру, товар не постачався та роботи не виконувались, не встановлено наявності у контрагентів власних або орендованих транспортних засобів, об'єктивно необхідних для перевезення виробів для виконання робіт. Також не встановлено наявності у ТОВ «Альфа Трейд Груп» виробничих/обслуговуючих приміщень, які є об'єктивно необхідними для виконання обумовлених послуг, поставки товарів, а також не встановлено наявності у ТОВ «Альфа Трейд Груп» власного або орендованого обладнання для виконання робіт, технічного персоналу, наявність якого обумовлюється не лише специфікою обумовлених операцій.

З наведеного вбачається відсутність у ТОВ «Альфа Трейд Груп» матеріальних та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності.

В даному випадку, з вищенаведеного можна зробити висновок, що за наданими послугами та товарами лише оформлювались окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування декларацій з податку на прибуток підприємств та податкового кредиту з податку на додану вартість, наслідком чого є отримання ТОВ «Мегаекопром» необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум витрат з податку на прибуток підприємств та податкового кредиту з ПДВ.

Відповідно до пункту 56.1. статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Вважаючи протиправними спірні податкові повідомлення-рішення відповідача від 07.08.2015 року № та № , позивач звернувся з відповідним адміністративним позовом до суду про їх скасування.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі-Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, що на момент виникнення спірних операцій).

Відповідно до пункту 44.1., пункту 44.2. статті 44 Кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до підпункту 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (підпункт 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Кодексу).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2. статті 138 Кодексу).

За приписами підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2., абзацу 1 пункт 198.3. статті 198 Кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, крім іншого, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3. статті 198 Кодексу).

За правилами пункту 198.6. статті 198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, слід зазначити, що статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій. Відповідно, оформлені належним чином податкові накладні та інші первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та нарахування податку є документами, які є підставою для формування податкового кредиту та витрат підприємства у податковому обліку.

В ході судового розгляду, судом були досліджені та оцінені надані позивачем первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Альфа Трейд Груп», а саме: договір на виконання послуг щодо поводження з відходами виробництва від 30.03.2014 року № 712-Т та специфікації до нього, рахунки-фактури за березень-вересень 2014 року на послуги зі збирання, заготівлі тари та пакувальних матеріалів, видаткові накладні за квітень-вересень 2014 року на тару та пакувальні матеріали, товарно-транспортні накладні на вантаж - тару та пакувальні матеріали, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) - послуг зі збирання та заготівлі тари та пакувальних матеріалів, платіжні доручення на оплату послуг за утилізацію тари та пакувальних матеріалів на користь ТОВ «Альфа Трейд Груп», податкові накладні на відповідні послуги, реєстр виданих та отриманих податкових накладних, в результаті чого судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного законодавства, навпаки, вони складені належним чином та містять всі обов'язкові реквізити, отже такі документи можна вважати належними доказами реальності здійснених господарських операцій.

В той же час, в акті перевірки позивача, відповідачем не наведено вичерпного переліку розбіжностей між вимогами діючого законодавства до оформлення первинних документів та фактичним змістом первинних документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Альфа Трейд Груп».

Таким чином, суд дійшов висновку, що без надання належної правової оцінки первинним документам по взаємовідносинам позивача з контрагентом, в основу висновків акту перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідачем, фактично, покладена інформація (податкових органів та правоохоронних органів відносно контрагента), достовірність якої не доведена у встановленому законом порядку.

Усупереч вимог Кодексу, відповідач не спростував законність дій платника податків (позивача), а лише зазначив про нереальність господарських операцій позивача з контрагентом, тобто, фактично, податковим органом заміщено обов'язок спростування презумпції законності дій та рішень платника податків на обов'язок доводити податковому органу права на податковий облік певних операцій.

При цьому, зазначені в акті перевірки обставини стосуються лише господарської діяльності контрагента позивача і жодним чином не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій.

Слід також зазначити, що жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, приймати рішення щодо реальності тих чи інших господарських операцій платника податку або права визнавати нікчемними вчинені ним правочини.

Суд в даному випадку враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27.01.2016 року по справі №4842/11/2670, а саме: за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, на виконання вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не надані належні та допустимі докази на спростування фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом, за наслідками яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що фактично були відсутні обставини, наявність яких дало б підстави ставити під сумнів реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Альфа Трейд Груп».

Крім зазначеного, за правилами пункту 36.1., пункту 36.5. статті 36, пункту 38.1. статті 38, пункту 47.1. статті 47, пункту 49.2. статті 49, пункту 109.1. статті 109 Кодексу, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 22.10.2010 року та 31.01.2011 року і повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 22.01.2009 року (справа "Булвес АД" проти Болгарії) констатував, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товарів/робіт/послуг від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та формування витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи судом встановлено не було.

Аналогічна позиція підтверджується численною судовою практикою у відповідних справах (ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 року № К/9991/64614/11, від 16.03.2013 року № К/800/9087/13).

Незважаючи на зазначене, відповідач позбавив позивача права на формування податкового кредиту та витрат підприємства через недотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

При цьому, суд критично сприймає посилання відповідача на порушення кримінального провадження № 0000150 від 30.09.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, фігурантом якого є також ТОВ «Альфа Трейд Груп» та дані протоколу допиту свідка, оскільки такі матеріали є доказами виключно у кримінальному провадженні.

Також, відповідачем не надано суду вироку суду на підтвердження здійснення фіктивного підприємництва ТОВ «Альфа Трейд Груп» або його посадових осіб.

Крім того, податковим органом не надано суду рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження «фіктивності» здійснених позивачем господарських операцій. Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень відповідача від 07.08.2015 року № та № та, відповідно, про необхідність їх скасування.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем проігноровано обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАЕКОПРОМ» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 07.08.2015 року № та № .

Судові витрати в сумі 16536,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАЕКОПРОМ» за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій