Справа № 492/311/15-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Київ К/800/43496/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою Арцизької районної ради Одеської області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року

у справі № 492/311/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг»

до Арцизької районної ради Одеської області

про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» (далі - ТОВ «Агропрайм Холдинг») звернулось до суду з позовом до Арцизької районної ради Одеської області, в якому просило скасувати рішення Арцизької районої ради № 217-VI від 15 грудня 2011 року «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, розташованих на території сільських рад».

Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 22 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено, визнано протиправним та скасовано спірне рішення.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини у справі, всебічно та об'єктивно розглянуто спір, прийнято законне та обґрунтоване рішення. Крім того, вказує, що спірне рішення не є регуляторним актом, відтак дія Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не поширюється на його прийняття.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що 12 травня 2009 року між позивачем та Арцизькою районної державною адміністрацією Одеської області укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач орендує земельну ділянку, що розташована та території Вознесенсько-Першої сільської ради Арцизького району Одеської області, площею 3,1850 га для експлуатації та обслуговування комплексу для зберігання сільськогосподарської продукції строком на 49 років.

Спірним рішенням Арцизької районної ради Одеської області «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, розташованих на територіях сільських рад» № 217-VI від 15 грудня 2011 року затверджено технічну документацію нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих на територіях сільських рад за межами населених пунктів для експлуатації та обслуговування майнових комплексів та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також Арцизькій районній адміністрації вказано застосовувати при укладанні договорів оренди земельних ділянок результати нормативної грошової оцінки та переглянути договори оренди з 01 січня 2012 року.

Головним управлінням держземагенства в Одеській області позивачу направлено лист від 22 грудня 2014 року № 19-15-0.41-13051/2-14 з пропозицією підписання додаткової угоди до договору від 12 травня 2009 року з метою приведення договору до вимог діючого земельного законодавства.

Позивач, вважаючи спірне рішення відповідача незаконним, звернувся до суду з даним позовом про його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що спірне рішення відповідача не є регуляторним актом, оскільки ним лише затверджено технічну документацію і не встановлювались ставки орендної плати, його положення не спрямовані на правове регулювання господарських відносин, тому дія Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не поширюється на нього.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив з протилежного, а саме з того, що спірне рішення відповідача є регуляторним актом. Оскільки відповідачем не надано доказів його оприлюднення, спірне рішення підлягає скасуванню.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено, що регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

З урахуванням наведеного визначення регуляторного акту, змісту спірного рішення «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, розташованих на територіях сільських рад» № 217-VI від 15 грудня 2011 року, яке має безпосередній вплив на господарську діяльність позивача, таке рішення є регуляторним актом, про що правильно вказано судом апеляційної інстанції. Відтак його розроблення, розгляд, прийняття та оприлюднення повинно відбуватись за процедурою визначеною Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

За змістом ст. 9 вказаного закону передбачено, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що проект спірного рішення не був оприлюднений в засобах масової інформації в порушення вказаної норми. Відповідачем не спростовано наведеної обставини.

Ч. 1 ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

З урахуванням наведених норм та встановлених судом апеляційної інстанції обставин щодо неоприлюднення відповідачем проекту регуляторного акту, спірне рішення Арцизької районної ради Одеської області «Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, розташованих на територіях сільських рад» № 217-VI від 15 грудня 2011 року підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, скасувавши спірне рішення відповідача. Судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи, тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Арцизької районної ради Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: