Справа № 372/3719/15-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 372/3719/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Файдюка В.В.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевича Артема Ігоровича про визнання неправомірними дій та рішення, скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2012 у справі № 2/1018/1728/12, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.04.2013, було зобов'язано ОСОБА_2 звільнити частину земельної ділянки розташованої на території Садового товариства «Арсеналець-6» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, належної ОСОБА_5 на підстав державного акту на право приватної власності на землю, виданого Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області 24.05.2000 від паркану та сараю.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2013 рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2012 та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10.04.2013 залишено без змін.

Крім того, ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2013 було відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2012 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

03.10.2014 головним державним виконавцем ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевичем А.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

10.02.2015 державним виконавцем відділу ДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевичем А.І. було складено акт про невиконання рішення суду та винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_2 від 10.02.2015 ВП № 44926223 в розмірі 340, 00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції аргументував свою позицію тим, що позивачем не доведено обставин виконання рішення суду шляхом звільнення частини земельної ділянки розташованої на території СТ «Арсеналець-6» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, належної ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області 24.05.2000 від паркану та сараю, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. про накладення штрафу від 10.02.2015 ВП № 44926223 та визнання його дій неправомірними в результаті винесення такої постанови

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачені Законом України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). В силу вимог ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 75 Закону № 606-XIV, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Статтею 12 Закону № 606-Xiv передбачено, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач на виконання вимог ст. 12 Закону № 606-XIV повідомляла державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення тощо.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 Закону № 606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З урахуванням того, що рішення суду в результаті належних дій державного виконавця не виконано, а інших дій позивачем на його виконання не вчинено, то колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог апелянта.

Так, дії головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. про накладення штрафу на позивача згідно постанови про накладення штрафу від 10.02.2015 ВП № 44926223 є правомірними, оскільки такі дії передбачені положеннями Закону № 606-XIV.

Також колегія суддів зауважує, що постанова про накладення штрафу на ОСОБА_2 від 10.02.2015 ВП № 44926223 відповідає вимогам, встановленим пп. 1.5.1 п. 1.5 Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 та містить усі обов'язкові реквізити.

До того ж, як вбачається з матеріалів, позивачем було повторно не виконано рішення суду, у зв'язку з чим державним виконавцем 17.02.2015 було складено акт про повторне невиконання рішення суду і того ж дня винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 680, 00 грн. Вищевказана постанова державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. від 17.02.2015 ВП № 44926223 була оскаржена позивачкою в судовому порядку. За результатами розгляду справи № 372/960/15-а (№ 2-а-29/15), постановою Обухівського районного суду Київської області від 14.04.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015, у задоволенні позову ОСОБА_2 про скасування постанови державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ Київської області Борискевича А.І. від 17.02.2015 ВП № 44926223 про накладення штрафу в розмірі 680, 00 грн. було відмовлено. За касаційною скаргою ОСОБА_2 на вищевказані судові рішення ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.07.2015 № К/800/30049/15 у відкритті касаційного провадження було відмовлено. Приймаючи таке рішення, Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 03.07.2015 зазначив, що доводи та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які відповідно до КАСУ є підставою зміни чи скасування рішення.

В силу вимог ч. 1 ст. 72 КАСУ, вищевказані обставини не підлягають додатковому доказуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

З підстав вище викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 17.06.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Файдюк В.В.