Справа № 1570/3483/2012
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Київ К/800/3719/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Бруя О.Д.,

представника позивача - Іскрова К.М.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у справі № 1570/3483/2012 за позовом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" (далі - ПАТ "Українське Дунайське пароплавство") звернулось в суд з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - СДПІ) в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 05 грудня 2011 року № , , .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року скасовано, прийнято нову постанову, якою задоволено адміністративний позов ПАТ "Українське Дунайське пароплавство".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 липня 2014 року зазначену постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року в частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05 грудня 2011 року № , № на суму 701359,20 грн. скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року залишено без змін.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року в частині відмови у задоволенні вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 05 грудня 2011 року № , № на суму 701 359,20 грн. скасовано. У вказаній частині прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05 грудня 2011 року № на суму грошового зобов'язання у розмірі 2040,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05 грудня 2011 року № на суму 701 359,20 грн. в частині суми грошового зобов'язання у розмірі 418 852,54 грн. В задоволенні вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 05 грудня 2011 року № на суму 701 359,20 грн. в частині суми грошового зобов'язання у розмірі 282 506,66 грн. відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить його рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що у період з 15 вересня 2011 року по 09 листопада 2011 року працівниками відповідача проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2011 року, за результатами якої складено акт № 443/16-3/01125821/70 від 23 листопада 2011 року.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 05 грудня 2011 року № , , , якими позивачу визначено суму грошового зобов'язання за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 153246,64 грн., 2040,00 грн. та 3317313,61 грн. відповідно.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

За таких обставин, з огляду на зазначені положення статті 102 Податкового кодексу України та враховуючи висновки судів, по рахунках № 20322 (180 днів припадає на 13.12.2008 року) та № 20324 (180 днів припадає на 28.12.2008 року) вказаний строк не сплив.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (чинній та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що порушення резидентами строків передбачених статтями 1 і 2 цього Закону тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

За п. 9 договором тайм-чартеру № 712 ДМП від 14 вересня 2005 року, укладеним між позивачем та Naftaservice trading (Cyprus) Limited (Кіпр) фрахт (плата за користування судном) має сплачуватись кожні 15 днів авансом.

Тобто, рахунок № 20322 від 16 червня 2008 року на суму 33 810,00 дол. США мав бути сплачений нерезидентом протягом наступних 15 днів., а отже заборгованість за ним виникає на 01 липня 2008 року (дол. США за курсом НБУ на 01 липня 2008 року становив 484,89 грн. за 100 дол. США.).

В свою чергу, рахунок № 20324 від 01 липня 2008 року на суму 24 496,47 дол. США мав бути сплачений до 15 липня 2008 року, 16 липня 2008 року виникла заборгованість за цим рахунком. (дол. США за курсом НБУ на 16 липня 2008 року становив 484,01 грн. за 100 дол. США.).

Період нарахування за актом перевірки з 01 січня 2010 року - 30 червня 2011 року складає 546 днів.

При цьому, з огляду на зазначені положення частини першої статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (чинній та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару), який за спірними рахунками з урахуванням валютного курсу Національного банку України на день виникнення заборгованості складає 163 941,30 грн. та 118 565,36 грн. відповідно, разом за двома рахунками сума неодержаної виручки складає 282 506,66 грн.

Тобто, розмір пені який має бути сплачений за рахунками № 20322 та № 20324, за якими не минув строк визначення грошового зобов'язання з боку податкового органу становить - 282 506,66 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів погоджується з висновками аеляційної інстанції, що вимоги позивача щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 05 грудня 2011 року № на суму 701 359,20 грн. підлягають задоволенню частково, а спірне податкове повідомлення - рішення піддягає скасуванню в частині визначення пені у розмірі 418 852,54 грн.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 05 грудня 2011 року № колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту акту спірної перевірки та податкового повідомлення - рішення від 05 грудня 2011 року № , підставою для нарахування грошових зобов'язань позивачу цим податковим повідомленням - рішенням став висновок податкового органу щодо порушення позивачем вимог статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, а саме порушення порядку декларування валютних цінностей, що незаконно знаходяться за межами України.

З огляду на встановлене порушення зазначених вимог відповідачем накладено штраф у розмірі 2040,00 грн. на підставі статті 16 зазначеного Декрету Кабінету Міністрів від 19 лютого 1993 року № 15-93.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19 лютого1993 року № 15-93 валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Згідно з пунктом 2 статті 16 зазначеного Декрету № 15-93 за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, до них застосовується штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Таким чином, у податкового органу відсутні законні повноваження на застосування штрафних (фінансових) санкцій, встановлених пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19 лютого1993 року № 15-93, оскільки повноважним органом щодо застосування вказаних санкцій є Національний банк України та підпорядковані йому особи.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 07 лютого 2012 року у справі № 21-904во10 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крим Інтеройл" до Державної податкової інспекції в м. Керчі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для його скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року у справі № 1570/3483/2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній