Справа № 809/4430/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Справа № 876/1709/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу та зобов'язання до вчинення дій за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року про зупинення провадження у справі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу, оформлене наказом відповідача № 813 від 16.09.2015 року та зобов'язання надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про зміну суми відшкодування за рахунок Фонду, включивши до неї суму коштів відшкодування за договором банківського вкладу № 001-08522-260215 від 26.02.2015 року.

17 лютого 2016 року відповідач подав клопотання про зупинення провадження в даній адміністративній справі, мотивоване тим, що на розгляді в Конституційному Суді України перебуває подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VІ положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статей 21, 22, частин 1, 4, статті 41 Конституції України.

Ухвалою Івано-Франківського окружного від 25 лютого 2016 року клопотання було задоволено. Провадження в адміністративній справі зупинено до розгляду Конституційним Судом України в порядку конституційного провадження подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статтей 21, 22, частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України.

Не погодившись із таким судовим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Мотивуючи свою незгоду із судовим рішенням, апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі, адже предметом спору є законність дій відповідача і відсутні підстави вважати, що до вирішення справи Конституційним Судом України неможливо вирішити публічно-правовий спір у даній справі.

Сторони у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зупинення провадження у справі з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зупиняючи апеляційне провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що у конституційному провадженні Конституційного Суду України перебуває на розгляді подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статтей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України. В свою чергу питання конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» має суттєве значення для правильного та об`єктивного розгляду даної справи, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами цього Закону.

Оскільки за результатами розгляду конституційного подання щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правове регулювання відносин, пов'язаних із функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, в залежності від рішення Конституційного Суду України може змінитися, тому прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній адміністративній справі до результатів розгляду судом конституційної юрисдикції зазначеного подання, є неможливим.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 826/13210/15 до розгляду Конституційним Судом України подання Верховного Суду України від 08.07.2015 року на підставі положень пункту 3 частини 1 статті 156 КАС України.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з викладеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 156 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається, зокрема, в порядку конституційного судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в цій справі.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі.

Згідно із частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, прийняття рішення Конституційним Судом України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на спірні правовідносини при вирішенні спору щодо законості дій відповідача немає безпосереднього впливу.

У силу вимог ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

У справі «Белле проти Франції» Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які ставлять втручання у її права».

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод також гарантується право на розгляд справи судом у «розумні строки». У своїй практиці Європейським судом з прав людини встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувалися судом у справі «Странніков проти України», де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі «розумності строку».

Згідно вимог ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони у справі не позбавлені права на звернення до суду у разі встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішення справи, із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (п. 5 ч. 1 ст. 245 КАС України).

Таким чином, зупинивши провадження у справі суд першої інстанції позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані п. 1 ст. 6 Конвенції прав про захист прав людини і основоположних свобод.

Більше того, ліквідація ПАТ «Дельта Банк» продовжується, зокрема відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» незалежно від відкриття провадження Конституційним Судом України щодо розгляду подання конституційності вищезгаданого закону України.

Приймаючи рішення про зупинення провадження у справі, судом першої інстанції не наведено належного обґрунтування для зупинення провадження у справі, не визначено сукупності обставин, які об'єктивно перешкоджали розгляду справи про визнання розпорядження протиправним та його скасування. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість винесеної ухвали про зупинення провадження у справі.

За таких обставин апеляційний суд дійшов переконання про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Відтак, оскаржувана ухвала про зупинення провадження у справі підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року про зупинення провадження у справі № 809/4430/15 - скасувати та справу направити до цього ж місцевого суду для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 21 червня 2016 року.