Справа № 525/1438/15-а
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/1438/15-а
Провадження №2-а/525/8/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі - Пилипенко П.І.

з участю позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Білецької С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області (в даний час Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області) про визнання протиправними дій та бездіяльності державного органу та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що як судді у відставці з 31.10.2003 року йому призначено та виплачувалося щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і автоматично перераховувалося при чергових збільшеннях грошового утримання суддів. Коли УПФУ у Великобагачанському районі відмовилося безпідставно робити такі перерахунки з 01.01.2012 року та з 01.12.2013 року, за його адміністративними позовами Великобагачанським районним судом Полтавської області постановами від 10.04.2013 року по справі №1602/73/2012 та від 10.04.2013 року по справі №525/1661/13-а, які набрали законної сили, визнавалися такі дії органу пенсійного фонду неправомірними, суд зобов'язував його робити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці та виплачувати його в розмірі 86 % грошового утримання діючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, а також виплачувати заборгованість.

Як вказує позивач, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», з 01.09.2015 року збільшилася мінімальна заробітна плата в Україні з 1218 грн. до 1378 грн. на місяць, що автоматично потягло збільшення суддівської винагороди для обчислення його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці до 20670 грн. (13780 грн.-оклад діючого судді+6890 грн.-доплата за вислугу років 50 %), що підтверджується довідкою ТУ ДСА України в Полтавській області №3325 від 09.10.2015 року.

Позивач зазначає, що 12.10.2015 року він звернувся до УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області з заявою зробити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.09.2015 року в розмірі 86 % від 20670 грн., тобто в сумі 17776 грн.20 коп. без будь-яких обмежень граничного розміру та без відрахувань з зазначеної суми. Однак листом УПФУ у Великобагачанському районі від 27.10.2015 року №9/с-02 йому незаконно відмовлено в проведенні вищевказаного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.09.2015 року, посилаючись на ті підстави, які вже визнавалися постановами суду від 10.04.2013 року та від 14.02.2014 року неправомірними; відповідно, відповідач у справі продовжує виплачувати грошове утримання у старому розмірі і відраховує з його довічного грошового утримання щомісячно податок та військовий збір, що, на думку позивача, суперечить постанові суду від 14.02.2014 року за законодавству.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області щодо відмови у перерахуванні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.09.2015 року; визнати протиправними дії відповідача щодо вирахування з його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці податку та зборів; зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86 % від суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження грошового розміру щомісячного довічного грошового утримання та без будь-яких утримань і відрахувань з 01.09.2015 року на підставі довідки ТУ ДВС в Полтавській області №23325 від 09.10.2015 року, а саме в розмірі 17776 грн.20 коп. та виплатити на його користь всю суму заборгованості, що виникла внаслідок недоплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.09.2015 року по день фактичного виконання рішення суду; зобов'язати відповідача виплатити йому всю суму відрахувань з його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з липня 2014 року по день фактичного виконання рішення суду; повернути йому сплачену суму судового збору (а.с.а.с.2-4).

15.06.2016 року позивачем у справі ОСОБА_1 подана заява про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій він, посилаючись на те, що відповідач у справі безпідставно не перерахував згідно його звернення щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01.05.2016 року, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області щодо відмови йому, як судді у відставці, у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 та з 01.05.2016 року; визнати протиправними дії відповідача щодо вирахування з його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці податку та зборів; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області здійснити йому, ОСОБА_1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та без будь-яких утримань і відрахувань з 01.09.2015 року - на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №3325 від 09.10.2015 року, а саме в розмірі 17776 грн.20 коп., а з 01.05.2016 року - в розмірі 18705 грн. на підставі на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області без номера від 01.05.2016 року та виплатити на його користь всю суму заборгованості, що виникла внаслідок недоплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 вересня 2015 року по день фактичного виконання рішення суду; зобов'язати відповідача виплатити йому всю суму відрахувань з його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з липня 2014 року по день фактичного виконання рішення суду; повернути йому сплачену суму судового збору (а.с.а.с.72-73).

Ухвалою суду від 15.06.2016 року прийнята до розгляду заява позивача ОСОБА_1 про уточнення (збільшення) позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності державного органу та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.80).

В судовому засіданні 17.06.2016 року позивач ОСОБА_1 уточнені (збільшені) позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в первинній заяві та заяві про збільшення позовних вимог і просив його уточнені (збільшені) позовні задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача по справі Білецька С.О. уточнені (збільшені) позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, в цілому підтримала письмові заперечення УПФУ у Великобагачанському районі (а.с.а.с.18-20;84-87), які були оголошені в судовому засіданні.

В ході розгляду даної адміністративної справи було встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1055 від 16.12.2015 року «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», у зв'язку з реорганізацією шляхом злиття управлінь ПФУ у Великобагачанському районі та Шишацькому районах створено Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (зареєстроване в ЄДРЮОФОП 29.03.2016 року) (а.с.а.с.56,57,88-92).

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, пояснення представника відповідача Білецької С.О., дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, що надані особами на засадах змагальності і диспозитивності і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що уточненні (збільшені) позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності державного органу та зобов'язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.11 КАС України).

Відповідно до загального правила ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Вихід за межі позовних вимог можливий лише у виключних випадках.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено і сторонами визнається (відповідно, не потребує доказуванню в силу положень ч.3 ст.72 КАС України), що позивач ОСОБА_1 працював на посаді судді Великобагачанського районного суду Полтавської області з 22 січня 1993 року по 31 жовтня 2003 року. Відповідно до Указу Президента України №1198/2003 від 20.10.2003 року та наказу №68.1 від 31.10.2003 року ТУ ДСА України в Полтавській області, ОСОБА_1 звільнений з посади з 31.10.2003 року у зв'язку з виходом у відставку; ці обставини також встановлені постановами Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.04.2013 року (справа №1602/73/2012) та від 14.02.2014 року (справа №525/1661/13-а) (а.с.а.с.8-12,40-43); стаж роботи станом на 31.10.2003 року, який дає право на отримання довічного грошового утримання ОСОБА_1 становить 23 роки 01 місяць 06 днів (матеріали пенсійної справи №128933 ОСОБА_1.).

Також сторонами не заперечується і це встановлено постановами Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.04.2013 року (справа №1602/73/2012) та від 14.02.2014 року (справа №525/1661/13-а), які набрали законної сили, що після звільнення позивачу згідно ст.43 Закону України «Про статус суддів» було призначено щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці в розмірі 86 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, оскільки дана норма передбачала, що це щомісячне довічне грошове утримання виплачується в розмірі 80 % заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, а за кожний рік роботи понад 20 років на посаді судді цей розмір збільшувався на 2%, але не більше 90 %, враховуючи, що стаж ОСОБА_1 складав понад 23 роки.

За адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання дій відповідача щодо відмови у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2012 року неправомірними та зобов'язання виплачувати щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.04.2013 року визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області щодо відмови у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2012 року ОСОБА_1 як судді у відставці та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди, визначеної ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання: з 01.01.2012 року - на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про суддівську винагороду, яка враховується при визначенні (перерахунку) йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №141 від 19.01.2012 року; з 01.04.2012 року - на підставі довідки №1003 від 23.05.2012 року; з 01.07.2012 року - на підставі довідки №1429 від 10.07.2012 року; з 01.10.2012 року - на підставі довідки №1959 від 02.10.2012 року; з 01.12.2012 року - на підставі довідки №2432 від 05.12.2012 року; з 01.01.2013 року - на підставі довідки №33 від 08.01.2013 року та виплатити на його користь 131506 грн.56 коп. заборгованості, що виникла внаслідок недоплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 січня 2012 року по квітень 2013 року включно (а.с.а.с.40-43).

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року апеляційну скаргу УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області залишено без задоволення, а постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.04.2013 року без змін, що вбачається зі змісту постанови Великобагачанського районного суду від 14.02.2014 року (а.с.9 оборот).

Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 25.05.2016 року у справі №К/800/40881/13 касаційну скаргу УПФУ в Полтавській області залишено без задоволення, а постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.04.2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 року у даній справі - без змін (а.с.78-79).

Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14.02.2014 року у справі №525/1661/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 року, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області щодо відмови у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2013 року ОСОБА_1, як судді у відставці; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Великобагачанському районі Полтавської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди, визначеної ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2013 року - на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №2341 від 06.12.2013 року та виплатити на його користь всю суму заборгованості, що виникла внаслідок недоплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 грудня 2013 року по день фактичного виконання рішення суду; в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.а.с.8-12,93-98).

Судом встановлено з письмових пояснень відповідача у справі, що ОСОБА_1 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в сумі 15712 грн.20 коп., яке обраховане в розмірі 86 % від суми суддівської винагороди станом на 01.12.2013 року; розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на даний час до виплати фактично складає 13869 грн. 49 коп.; з місячного розміру 15891 грн.56 коп. (в т.ч. індексація в розмірі 179 грн.36 коп.) проводиться утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1763 грн.63 коп. та військового збору в розмірі 176 грн.36 коп. (а.с.а.с.21,83,84-87).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01.09.2015 року збільшилася мінімальна заробітна плата в Україні з 1218 грн. до 1378 грн. на місяць.

12.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області з заявою зробити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.09.2015 року в розмірі 86 % від 20670 грн., тобто в сумі 17776 грн.20 коп. без будь-яких обмежень граничного розміру та без відрахувань з зазначеної суми (а.с.5). До даної заяви ОСОБА_1 додав довідку ТУ ДСА в Полтавській області №3325 від 09.10.20915 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.09.2015 року - оклад 13780 грн., щомісячна доплата за вислугу років 50 % - 6890 грн. (а.с.6).

Листом УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області від 27.10.2015 року №9/с-02 ОСОБА_1 відмовлено в проведенні вищевказаного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.09.2015 року (а.с.7).

Згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області №3325 від 09.10.2015 року, суддівська винагорода, яка враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 01.09.2015 року складає 20670 грн.: оклад - 13780 грн., щомісячна доплата за вислугу років 50 % - 6890 грн. (а.с.6).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», з 01.05.2016 року збільшилася мінімальна заробітна плата в Україні до 1450 грн. на місяць.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою зробити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.05.2016 року в розмірі 86 % від 21750 грн., тобто в сумі 18705 грн. без будь-яких обмежень граничного розміру та без відрахувань з зазначеної суми; при цьому, до даної заяви ОСОБА_1 додав довідку ТУ ДСА в Полтавській області без номера про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.05.2016 року - оклад 14500 грн., щомісячна доплата за вислугу років 50 % - 7250 грн. (а.с.74). При цьому, листом УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області від 26.04.2016 року №С-08 ОСОБА_1 відмовлено в проведенні вищевказаного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.05.2016 року (а.с.а.с.75-77).

Згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області без номера, суддівська винагорода, яка враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 01.05.2016 року складає 21750 грн.: оклад - 14500 грн., щомісячна доплата за вислугу років 50 % - 7250 грн. (а.с.74).

Згідно підпункту 1 пункту 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закон України «Про статус суддів» визнаний таким, що втратив чинність, крім статті 43, частин 5-13 статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2011 року.

Як встановлено судом, позивач був звільнений у відставку з 31.10.2003 року та щомісячне грошове утримання йому встановлене на підставі ст. 43 Закону України «Про статус суддів», а тому на позивача поширюються гарантії соціального захисту суддів у відставці, передбачені статтею 43 Закону України «Про статус суддів», який діяв станом на 31.10.2003 року. Застосовувати в даному випадку положення ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка регулює порядок призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, підстав не вбачається, оскільки зазначена законодавча норма поширюється на суддів, які звільнились у відставку після 01.01.2011 року.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, умови і порядок виплати якого визначені Конституцією України та Законами України.

Статтею 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992р. (що діяв на момент виходу у відставку позивача ОСОБА_1.) визначено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Крім того, застосовуючи положення ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» до спірних правовідносин, суд враховує вимоги ст. 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до припису цієї статті Закону, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Таким чином, на час виходу позивача у відставку, законом були визначені принципи призначення довічного утримання. Це наявність стажу роботи на посаді судді більш ніж 20 років та відсоткове відношення довічного утримання від грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді. При цьому, Закон мав нормативне формулювання: «грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді».

Відповідно до абзацу 3 п.1 постанови Верховної Ради України від 15.12.1992 р., з подальшими змінами «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів», у разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється, виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Пунктом 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. було виключено абз. 3 п. 1 постанови Верховної Ради України "Про порядок введення в дію Закону України "Про статус суддів".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), положення п. 63 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Таким чином, вказана норма постанови ВР України була чинною до 30.07.2012 року - набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», проте, суд вважає, що вказана норма підлягає застосуванню і до спірних правовідносин, оскільки регулювала порядок реалізації норми статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р., яка була діючою на момент призначення позивачу довічного грошового утримання.

Суд не приймає заперечень відповідача на те, що відсутній нормативний документ, який регулює порядок здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 8 КАС України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», який діяв на момент спірних правовідносин, за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту як до виходу у відставку.

У рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що є також гарантією належного здійснення правосуддя, надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним в Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 року №20-рп/2004 сформував правову позицію, згідно з якою норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, встановлені статтею 44 Закону України «Про статус суддів», не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям передбачених цим Законом пільг, компенсацій та гарантій не може ставитися у залежність від грошових доходів судді і тим самим не можуть знижуватися гарантії їх незалежності.

Вищезазначеними нормами закону встановлені гарантії матеріального забезпечення судді у відставці, які не може бути знівельована в зв'язку з тим, що органи державної влади не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана.

Щодо тверджень відповідача про те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» проведення перерахунку довічного грошового утримання судді передбачено виключно для суддів Конституційного Суду України, а також інших заперечень відповідача, то суд не може взяти їх до уваги, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року встановлено, що підлягають застосуванню частини 1,2 статті 138 Закону №2453 у редакції Закону № 3668 як такі, що не суперечать Конституції України; частина 3 статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону №3668, яка суперечить Конституції України‚ не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина 3 статті 138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Перше, друге, трете речення частини 5 статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Проте підлягають застосуванню перше речення частини 5 статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»‚ та четверте речення частини 5 статті 138 Закону № 2453 зі змінами, внесеними Законом № 3668, а саме: «Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Дія статті 2 Закону № 3668 не поширюється на Закон № 2453. Дія абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668 не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

У рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, зокрема, зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Зміст ст.138 Закону №2453 в редакції, яка діяла внаслідок прийняття рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, чітко та однозначно встановлює співвідношення та залежність розміру місячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Існуюче формулювання змісту статті зазначеної закону є цілком достатнім для того, щоб зробити висновок, що зміна розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, є достатньою підставою для зміни розміру відповідного місячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За нормами ст.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди загальною юрисдикції утворюють єдину систему судів. Єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Відповідно до ч.4 ст.17 цього Закону, єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема: єдиними засадами організації та діяльності судів; єдиним статусом суддів; єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності судів; фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України.

Нормою ст.51 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність бездіяльності відповідача та щодо здійснення перерахунку в межах заявлених позовних вимог та, виходячи з встановлених обставин справи, вважає наявними законні підстави для задоволення уточнених (збільшених) позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Таким чином, сукупність досліджених матеріалів справи, в межах заявлених збільшених позовних вимог позивача дає підстави дійти висновку, що відповідач зобов'язаний здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 86% від суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року - на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №3325 від 09.10.2015 року, а з 01.05.2016 року - на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області без номера від 01.05.2016 року та виплатити на його користь всю суму заборгованості, що виникла внаслідок недоплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 вересня 2015 року по день фактичного виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, призначених (перерахованих) відповідно до ряду нормативно-правових актів, в тому числі до Закону України «Про судоустрій і статус судді», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. ст. 1.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», цей Закон набирає чинності з 1 жовтня 2011 року, а обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Вбачається, що щомісячне довічне грошове утримання призначено позивачу до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», тому на даний час позивач має право одержувати щомісячне довічне грошове утримання працюючого на відповідній посаді судді без будь-яких граничних обмежень.

Поряд з цим, дослідивши обставини та докази у справі в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача, викладених у пунктах 2 та 4 прохальної частини заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог від 15.06.2016 року (щодо визнання протиправними дій відповідача щодо вирахування з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці податків та зборів та зобов'язання відповідача виплатити на користь позивача всю суму відрахувань з його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 липня 2014 року по день фактичного виконання рішення суду), виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 розділу 1 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, внесено зміни до Податкового кодексу України шляхом доповнення пункту 164.2 новим підпунктом 164.2.19. Вказані зміни набули чинності з 01.07.2014 року. Вищевказаним підпунктом визначено, що до бази оподаткування доходів фізичних осіб входять суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з ПФУ чи бюджету згідно з законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Відповідно положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (Закон №71 від 28 грудня 2014 року), у зв'язку з набранням чинності змінами до ПКУ з 01.01.2015 року податок на доходи фізичних осіб справляється з суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з ПФУ чи бюджету згідно з законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення. Отже, як вбачається, базою оподаткування у 2015 році були суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654 грн. на місяць.

Згідно положень п.167.1 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування; якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Відповідно до п.167.4 ПК України в редакції Закону України від 24.12.2015 року №909, з 1 січня 2016 року ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо перевищення суми пенсії (включаючи суму її індексації, нараховану відповідно до закону), щомісячного довічного грошового утримання, визначеної у підпункті 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 цього розділу, які отримуються платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом.

Також, Законом №1621 від 31.07.2014 року було внесено зміни до підрозділу 10 розділу ХХ «Прикінцеві положення» ПК України шляхом доповнення пунктом 16-1 щодо встановлення військового збору зі ставкою збору 1,5 відсотка бази оподаткування. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», з 01.01.2015 року об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України, до яких належать суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Отже, аналіз вищевказаних законодавчих актів, з огляду на положення ч.2 ст.71 КАС України, свідчить про те, що відповідачем у справі доведена правомірність утримання з місячного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 сум військового збору та податку на доходи фізичних осіб.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи, що при зверненні до суду з даним позовом, позивач сплатив судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с.1) і його позовні вимоги були задоволені частково, виходячи з положень ч.3 ст.94 КАС України на користь позивача ОСОБА_1 належить стягнути з Державного бюджету України судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. (487,20:2).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8,9,19,22 Конституції України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про міри законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), ст.ст.6-14,18,69-71,86,94,158-163,183-2,186,254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій та бездіяльності державного органу та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково. Визнати протиправною бездіяльність Великобагачанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року включно та з 01.05.2016 року ОСОБА_1, як судді у відставці.

Зобов'язати Великобагачанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди, працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року - на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №3325 від 09.10.2015 року, а з 01.05.2016 року - на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області без номера від 01.05.2016 року та виплатити на його користь всю суму заборгованості, що виникла внаслідок недоплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 вересня 2015 року по день фактичного виконання рішення суду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 22.06.2016 року.

Суддя