Справа № 808/8919/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року о/об 12 год. 40 хв.Справа № 808/8919/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Бердянького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, третя особа - Бердянський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, про скасування наказу, поновлення на роботі та зобов'язання вчинити певні дії,

за участі:

позивач - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом серія НОМЕР_1);

представника позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі договору б/н від 07.12.2015);

представника відповідача 1 - Завгородній В.І.

(діє на підставі довіреності № 65/5 від 23.11.2015);

представника відповідача 2 - Завгородній В.І.

(діє на підставі довіреності № 65/228 від 30.11.2015)

представника відповідача 3 - не прибув;

представника третьої особи - не прибув;

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі відповідач 2), Бердянького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - відповідач 3), третя особа - Бердянський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління внутрішніх справ України в Запорізькій області від 05 листопада 2015 року № 416 о/с про звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-209715), оперуповноваженого карного розшуку Бердянського міського відділу, через скорочення штатів;

- поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М- 209715) на посаді оперуповноваженого карного розшуку Бердянського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області з 06 листопада 2015 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області розглянути кандидатуру оперуповноваженого карного розшуку Бердянського міського відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області ОСОБА_1 (М-209715);

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області прийняти на посаду оперуповноваженого карного розшуку Бердянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_1;

- зобов'язати Бердянський міський відділ Головного управління Міністерстві внутрішніх справ України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що наказом Головного Управління МВС України в Запорізькій області 05 листопада 2015 року № 416 о/с звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил старого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-209715), оперуповноваженого карного розшуку Бердянського міського відділу, з 06 листопада 2015 року. Вважає наказ ГУ МВС України в Запорізькій області від 05 листопада 2015 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач не відмовлявся від проходження служби в поліції та на його думку відсутні підстави для неприйняття до служби у поліції, у зв'язку із бажанням проходити службу в Національній поліції. Також вказує на те, що повністю відповідає критеріям поліцейського та не попереджався про наступне вивільнення, чим порушено вимоги ЗУ «Про Національну поліцію» КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у письмових заперечення (вх.№1288 від 13 січня 2016 року), відповідно до яких зазначає, що ОСОБА_1 не подавав заяви про бажання проходити службу в поліції. Вказує на те, що позивач був належним чином попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону України «Про Національну поліцію» з дотриманням вимог щодо мінімальних термінів такого попередження. Також зазначає, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону України «Про Національну поліцію» не є обов'язком роботодавця.

В судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Представник третьої особи - Бердянський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в судове засідання не прибув, 11 травня 2016 року через службу діловодства суду подав заяву, в якій просить розглянути справу без участі представник третьої особи.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 17 травня 2016 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши заперечення представника відповідача, вивчивши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з'ясував наступне.

ОСОБА_1 службу в органах внутрішніх справ України розпочав у лютому 2011 року, дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Бердянського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області.

У липні 2012 року призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Бердянського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області.

Із вересня 2013 року обіймає посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Бердянського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області.

Наказом Головного управління МВС України в Запорізькій області № 416 о/с від 05 листопада 2015 року «По особовому складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до подання начальника Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області від 05 листопада 2015 року, подання подане через відсутність інформації про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції та на підставі пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

06 листопада 2015 року позивачем отримано трудову книжку та військовий квиток, про що особисто зробив запис у послужному списку, який долучено до матеріалів справи представником відповідача 1.

Не погодившись із наказом Головного управління внутрішніх справ України в Запорізькій області від 05 листопада 2015 року № 416 о/с про звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-209715), оперуповноваженого карного розшуку Бердянського міського відділу, через скорочення штатів позивач 10 грудня 2015 року звернувся до адміністративного суду із позовом.

В судовому засіданні, яке відбулось 23 березня 2016 року позивач надав пояснення суду, що 05 листопада 2015 року, приблизно о 15 год. 00 хв., він разом з ОСОБА_4 прийшов до відділу з кадрової роботи Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області. Біля кабінету зустрів співробітника слідчого відділу ОСОБА_5, яка допомогла йому та ОСОБА_4 скласти рапорти на переведення до Національної поліції. Позивач пояснив, що після складання рапорту надав його співробітнику кадрової служби ОСОБА_6 В цей же день, приблизно о 18 год.00. хв. його викликали до міського відділку та повідомили, що його звільнено з органів ОВС у зв'язку з скороченням штатів.

При розгляді адміністративної справи, в судовому засіданні були допитані у якості свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в судовому засіданні 23 березня 2016 року надали пояснення, що 05 листопада 2015 року надали допомогу позивачу при складані рапорту про переведення до Національної поліції України. Вказані свідки бачили, як позивач заходив до приміщення відділу кадрів з рапортом, але щодо передачі рапорту співробітнику кадрової служби або подальшої його реєстрації нічого пояснити не змогли.

Разом з тим, в судовому засіданні, яке відбулось 17 травня 2016 року допитані в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили, що 05 листопада 2015 року, приблизно о 18 год.00 хв., вони зустріли в кабінеті кадрової служби Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_1, яки допоміг їм написати рапорти щодо переведення до Національної поліції України. Свідки зазначили, що позивач передав свій рапорт співробітнику кадрової служби ОСОБА_6

Також свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, під час надання пояснень зазначили, що точно не пам'ятають зміст рапорту який ними складався 05 листопада 2015 року, оскільки для переводу в Національну поліцію ними писалися рапорти декілька разів.

Порядок та підстави проходження і припинення служби в органах внутрішніх справ регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 2 Положення позивач, який мав спеціальне звання старшого лейтенанта міліції, відноситься до середнього начальницького складу.

Дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, у тому числі, у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі (абзац 5 пункту 8 Положення).

Звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби визначені Розділом VII Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Так, підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) зокрема через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Підстави звільнення зі служби в запас осіб середнього, старшого та вищого начальницького складу (з постановкою на військовий облік), визначені пунктом 64 Положення, зокрема підпункт «г» якого передбачає звільнення через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Верховною Радою України 02 липня 2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII, який опублікований газеті «Голос України» 06 серпня 2015 року № 141 -142, та набрав чинності 07 листопада 2015 року (далі - Закон України «Про Національну поліцію»).

Цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Пунктом 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII.

Так суд звертає увагу позивача на те, що публікація Закону України «Про Національну поліцію» відбулася за 3 місяці до дня його звільнення, що відповідає вимогам статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо необхідності попередження працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

У даному випадку Закон України «Про Національну поліцію», який регламентує порядок звільнення з публічної служби в органах внутрішніх справ, є спеціальним законом, тому визначений у ньому спосіб попередження про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів шляхом опублікування цього Закону не потребував подальшого персонального попередження кожного працівника міліції.

Отже на підставі вищезазначеного суд не приймає доводи позивача про його не попередження про наступне вивільнення, оскільки позивач вважається попередженим про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів з 06 серпня 2015 року - дати опублікування цього Закону.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Аналіз положень цього пункту дає можливість зробити висновок, що пропонування посад для проходження служби в поліції здійснюється лише після виявлення працівником міліції бажання проходити службу в поліції.

Відповідно до пункту 10 цього ж Розділу, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи судом встановлено, про відсутність інформації про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції, що підтверджується поданням начальника Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області від 05 листопада 2015 року.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивача не прийнято на службу до поліції у строки визначені Законом України «Про Національну поліцію», а позивач належним чином повідомлений про майбутнє вивільнення, то оскаржуваний наказ Головного управління внутрішніх справ України в Запорізькій області від 05 листопада 2015 року № 416 о/с про звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-209715), оперуповноваженого карного розшуку Бердянського міського відділу на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, прийнятий правомірно, у зв'язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Що стосується показів свідків, то суд зазначає, що такі покази не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки вони різняться між собою та з поясненнями позивача щодо часу надання рапорту про звільнення його з органів внутрішніх справ та переведення до Національної поліції.

Разом з тим, суд не може оцінювати покази ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як об'єктивні, оскільки вони теж були звільненні з органів внутрішніх справ з таких же підстав, як і позивач.

Крім того, відповідно до копії послужного списку позивача ним вказано про отримання трудової книжки 06 листопада 2015 року, з зазначенням запису про відсутність претензій. Зазначений письмовий доказ спростовує пояснення свідків та позивача щодо наявності у останнього бажання переводу до Національної поліції.

Разом з тим, жоден свідок документально не підтвердив подання рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з органів внутрішніх справ та переведення до Національної поліції, що в свою чергу не може встановити факту бажання позивачем в той момент проходити службу в поліції, як необхідної умови, визначеної пунктом 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII, за наявності якої здійснюється пропонування посад в поліції та прийняття на службу в поліцію.

В матеріалах адміністративної справи міститься копія рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з органів внутрішніх справ та переведення до Національної поліції, однак на зазначеній копії відсутні відмітки про прийняття такого рапорту, через що також неможливо встановити факту волевиявлення позивача 05 листопада 2015 року про проходити службу в поліції, а копія рапорту ОСОБА_1 про прийняття на службу в поліцію від 25 січня 2016 року свідчить лише про подачу такого рапорту після його звільнення.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування наказу Головного управління внутрішніх справ України в Запорізькій області від 05 листопада 2015 року № 416 о/с про звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-209715), оперуповноваженого карного розшуку Бердянського міського відділу, через скорочення штатів, а відтак і похідні вимоги також не підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов