Справа № 753/4343/13-а (2а/753/308/13)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2016 р. м. Київ К/800/64540/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві про визнання постанови про закінчення виконавчого провадження недійсною та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року, -

встановив:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом, у якому просив визнати нечинною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві від 22 лютого 2013 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2а-796/09 про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату йому допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) за 2008 рік, та зобов'язати відповідача відновити виконавче провадження.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 вересня 2010 року ОСОБА_4 подано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві виконавчий лист № 2а-796/09, виданий 20 вересня 2010 року Дарницьким районним судом міста Києва на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 серпня 2010 року, про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату йому допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ за 2008 рік

Постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Прогонного В.Є. від 22 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження № 21758878 по виконанню вказаного виконавчого листа.

22 лютого 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням рішення суду на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що постанова про закінчення виконавчого провадження є законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим не підлягає скасуванню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом № 606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини 1 статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини 1 статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення (частини 1, 2 статті 75 Закону № 606-XIV).

Згідно пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації листом від 25 жовтня 2010 року № 01-13/6702 повідомило підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Києві про те, що позивачеві розпорядженням проведено перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, яка передбачена статтею 48 Закону № 796-ХІІ, згідно рішення суду. 21 вересня 2010 року документи для проведення виплати цих коштів були передані до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повернув Управлінню праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації розпорядження про виплату допомоги на оздоровлення ОСОБА_4 без виконання посилаючись на те, що згідно рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 серпня 2010 року такий обов'язок на нього покладений не був.

Таким чином, судове рішення в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації здійснити виплату ОСОБА_4 допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ за 2008 рік залишилось фактично невиконаним, а тому застосування державним виконавцем пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV є передчасним. Відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження факту виконання боржником судового рішення та правомірності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження без вчинення необхідних виконавчих дій, які передбачені статтею 75 Закону № 606-XIV.

Отже, виходячи з викладеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 22 лютого 2013 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження, слід зазначити, що відповідно до вимог частини 1 статті 51 Закону № 606-XIV у разі, якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ (частина 3 статті 51 Закону № 606-XIV).

Тобто, відновлення виконавчого провадження після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є обов'язком державного виконавця, а суд не може брати на себе повноваження органів державної виконавчої служби, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З огляду на те, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві від 22 лютого 2013 року про закінчення виконавчого провадження № 21758878.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.