Справа № 754/6990/16-а
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/368/16
Справа №754/6990/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва ЛІСОВСЬКА О.В., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Лівобережного об"єднаного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебуває на обліку в Управління і отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про державну службу". Починаючи з квітня 2015 року відповідач припинив сплачувати йому пенсію, зважаючи на те відповідні зміни до вказаного Закону, якими передбачено, що у період з 01.04.2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Позивач 01.03.2016 року звільнився з державної служби і виплата пенсії йому була поновлена. Але він вважає дії відповідача щодо невиплати йому пенсії за період з 01.04.2015 року по 01.03.2016 року включно незаконними, а тому звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсії, нарахованої з квітня 2015 року по березень 2016 року неправомірними; зобов"язати відповідача виплатити позивачу пенсію, нараховану за вказаний період.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України у Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов′язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Стороною відповідача до суду надано заперечення щодо позовних вимог ОСОБА_2, відповідно до яких дії Управління відповідають вимогам діючого законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суддя дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 є пенсіонером, перебуває на обліку у Лівобережному об"єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про державну службу".

Як вбачається з письмових матеріалів справи, з лютого 2014 року позивач отримував пенсію за віком на загальних засадах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", з травня 2015 року йому було призначено пенсію відповідно до вимог Закону України "Про державну службу".

До 01.03.2016 року позивач працював на посаді завідувача секретаріатом Комітету Верховної Ради України з питань будівництва, містобудування і житлово-комунального господарства за власним бажанням і був звільнений за власним бажанням та у зв"язку з виходом на пенсію.

У період з 01.04.2015 року по 01.03.2016 року йому не виплачувалася пенсія на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який вступив у законну силу 01.04.2015 року.

Як встановлено при розгляді справи, відповідач з 01.04.2015 року по 01.03.2016 року не виплачував позивачу пенсію, посилаючись на відповідні зміни до діючого законодавства, якими передбачено, що тимчасово у період з 01.04.2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону України "Про державну службу", у період роботи на певних посадах пенсія не виплачується.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, у зв"язку з чим і звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зобов"язати відповідача виплатити пенсію за період з 01.04.2015 року по 01.03.2016 року, оскільки з 01.03.2016 року виплата пенсії йому була відновлена.

Починаючи з 01.04.2015 року (дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року) пенсія позивачу не виплачувалася, як особі, яка працює на посаді, що дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про державну службу".

Вказаним Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" внесено зміни у частині виплати пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку), а саме: тимчасово, у період з 01.04.2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Також слід зазначити, що положення ст. 54 Закону набрали чинності 01.04.2015 року і не визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскаржень дій чи бездіяльності, рішень суб"єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1/ на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2/ з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3/ обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4/ безсторонньо (неупереджено); 5/ добросовісно; 6/ розсудливо; 7/ з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8/ пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9/ з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10/ своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Враховуючи обставини справи, вимоги діючого законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_2, а тому відмовляє в їх задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 11, 18, 71, 93, 99, 104, 161-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про державну службу", Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Лівобережного об"єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: