Справа № 802/670/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

14 червня 2016 р. Справа № 802/670/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Могиль Т.О.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці адміністративну справу за позовом:

Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до приватного підприємства "Агротемп плюс"

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства «Агротемп плюс» про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що для підприємств відповідно до Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, зокрема ст.19 передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вважає твердження позивача безпідставним, оскільки підприємством на виконання Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні створено два робочих місця для забезпечення праці інвалідів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою КМУ від 31.01.2007 № 70, Відповідач подав до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою 10-ПІ, затвердженою наказом Мінпраці України від 10.02.2007 №42. В даному звіті Відповідач чітко зазначив, що в 2015 році середньооблікова кількість штатних працівників в нього становила 47 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників - 1690,0 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 35957,45 грн. Кількість інвалідів, які повинні працювати відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 2 особи (а. с. 6).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, оцінюючи доводи сторін та надані ними докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Приватним підприємством «Агротемп плюс» самостійно визначено кількість інвалідів які мають працювати на підприємстві в кількості двох осіб.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Причому, згідно пункту 2.1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (далі - Наказ № 316), інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, згідно діючих положень Наказу №316 звітність за формою №3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому обов'язок щомісячно подавати вказаний звіт Наказом № 316 на роботодавця не покладено, оскільки звітність подається лише не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Судом встановлено, що приватне підприємство «Агротемп плюс» перебуває на обліку у Фонді як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю. При цьому у відповідача в 2015 році середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 47 осіб, серед яких за даними звіту відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особі.

Проте, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить 2 особи.

Разом з тим, із листа Ямпільського районного центру зайнятості вих. №01.07/211 від 28.03.2016 року слідує, що приватне підприємство «Агротемп плюс» подавало звіти для працевлаштування інвалідів за формою №3-ПН щомісячно подавало інформацію про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування осіб. У звіті зазначалось дві професії підсобного робітника в с. Гальжбіївка Ямпільського району, які мають інвалідність.

В листі Яміпільського районного центру зайнятості зазначено що в селі Гальжбіївка Ямпільського району не перебували безробітні з інвалідністю. На вказані вакансії підсобних робітників в село Гальжбіївку Ямпільського району було направлено 2 безробітний інвалід, які перебували на обліку в центрі зайнятості. З вказаної кількості 1 працівнику відмовлено у звязку із транспортною недоступністю для них місця роботи, а також ОСОБА_4 глухонімий інвалід і йому протипоказана робота на виробництві.

Стосовно вказаних обставин представник відповідача зазначив, що в даних звіту від лютого місяця 2016 року , але станом за 2015 рік, зазначено, що на підприємстві працює інвалід третьої групи (номер довідки МСЕК 6741.14 безтермінова) ОСОБА_5 на посаді ваговика згідно наказу №49 від 16.07.2015 року.

Серед двох, направлених на роботу до підприємства, осіб з інвалідністю, зокрема, ОСОБА_4 відмовився від пропонованої підприємством роботи, так як є глухонімим і не зможе виконувати роботу.

Що стосується ОСОБА_6, як виявилося вказана особа не є інвалідом і помилково направлений на роботу до відповідача. На підтвердження вказаних обставин відповідачем додано письмові пояснення ОСОБА_6 та довідку, що він не є інвалідом, наданих за згодою особи (а. с. 54-56.).

Як зазначено у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік (форма №10-ПІ), наданого позивачем, у відповідача в звітному періоді не працювало жодного інваліда.

Факт не працевлаштування в кількості двох осіб інвалідів відповідачем у 2015 році, відповідно до встановлених судом обставин не заперечується, проте підприємством вживалось усіх необхідних дій для його виконання заходів та влаштовано одну особу з інвалідністю.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем створено робоче місце, відповідно до встановленого законодавством нормативу та інформовано центр зайнятості про наявність вільного робочого місця (вакантної посади) для інваліда.

Тобто, відповідачем виконані всі необхідні вимоги для працевлаштування інвалідів передбачені ст. 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських правовідносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому, слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Застосування принципу вини, як умови відповідальності, пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання.

Якщо роботодавець вжив всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих є незаконним.

Нарахування пені, то враховуючи необґрунтованість нарахування відповідачу суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, нарахування пені є безпідставним.

Тобто, нарахована адміністративно-господарська санкція в розмірі 35957,45 та пеня в розмірі 539,25 грн., що в сумі становить 36496,70 грн. є безпідставними.

Такої ж правової позиції дійшов Вищий адміністративний суд України у справі №К/800/4652/15 від 19 квітня 2016 року. Судом зроблено висновок, що нормами чинного законодавства на підприємство покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх працевлаштування.

Відповідно, до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Тому, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В позову Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства "Агротемп плюс" про стягнення адміністартивно-господарських санкцій, пені та штрафу в сумі 36946,70 гривень відмовити

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис ОСОБА_7

Копія вірна Суддя:

Секретар: