Справа № 466/2042/16-а
Суддя: Зима І. Є.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/2042/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Губач Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова , треті особи ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області , Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Львова про визнання дій протиправними, зобов»язання до вчинення дій, стягнення витрат,-

в с т а н о в и в :

25.02.16 р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій в подальшому остаточно уточнивши вимоги просив визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова щодо стягнення з довічного щомісячного грошового утримання його - судді у відставці податку з доходів фізичних осіб за період з листопада 2015 р. по червень 2016 р. ; зобов»язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу стягнутий податок з доходів фізичних осіб за період листопад 2015 року червень 2016 року у розмірі 14 904 грн. 48 коп. , стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 2800грн. Враховуючи те, що вже є таке, що набрало законної сили рішення суду по спірних виплатах за період з липня 2014 р. по жовтень 2015 р. , а відповідач і далі проводить стягнення податку з доходів фізичних осіб з його грошового утримання, просив також задовольнити вказані вимоги , заборонивши відповідачу на майбутнє стягувати податок з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Свої вимоги мотивує тим, що з врахуванням стажу його роботи на посаді судді, відповідач нараховує та виплачує йому щомісячне довічне грошове утримання. Постановою Шевченківського райсуду м. Львова від 12.10.15 р. було задоволено його позов та стягнуто з відповідача 24 100, 74 грн. суму неправомірно нарахованого податку з доходів фізичних осіб за період з липня 2014 р. по жовтень 2015 р. Він знову звернувся до відповідача з заявою про неправомірність таких відрахувань, проте Управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова , ігноруючи рішення суду, продовжує нараховувати та стягувати податок. Вказані дії суперечать вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , Рішенню Конституційного Суду України від 14.12.2011 р. N 18-рп/2011. Враховуючи наведене, просив задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у заявах. Крім того зазначив, що в угоді про надання правової допомоги від 08.02.16 р. помилково , як і в акті виконаних робіт вказав, що дії на підставі свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю від 06.12.01 року, оскільки таке було видане йому 08.12.06 р. Допущена і описка при підписанні акту виконаних робіт з позивачем та помилково зазначено, що виконання робіт здійснено за договором № 01/02-16 від 30.03.15 р., між тим як акт стосувався обсязі.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, покликаючись на мотиви, викладені у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи.

Представники третіх осіб направили в розпорядження суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, стаж роботи суддею становить 21 рік 11 місяців 09 днів та отримує щомісячне грошове утримання судді. При нарахуванні та виплаті довічного грошового утримання позивача за період листопад 2015 року червень 2016 року відповідачем нараховано та стягнуто податок з доходів фізичних осіб у розмірі 14 904 грн. 48 коп.

Постановою Шевченківського райсуду м. Львова від 12.10.15 р. , що набрала законної сили було задоволено аналогічні вимоги ОСОБА_1 : визнано протиправними дії відповідача щодо стягнення податку з доходів фізичних осіб з щомісячного грошового утримання позивача за період з липня 2014 р. по жовтень 2015 р. та стягнуто за вказаний період 24 100,74 грн. Рішення звернено до виконання.

Як вбачається з копій звернень позивача до Управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова 27.10.15 р., 19.04.16 р. ОСОБА_1 просив зупинити відрахування спірних коштів з довічного грошового утримання судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 14.12.2011 р. N 18-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення поняття «щомісячне довічне грошове утримання», що міститься у підпункті «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України встановлено, що Україна є соціальною, правовою державою; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 1, частини друга, третя статті 8 Основного Закону України).

За частиною першою статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом; судову владу реалізовують професійні судді (частини перша, друга статті 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453-VI з наступними змінами (далі - Закон).

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України (частина перша статті 126 Основного Закону України).

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Статтею 138 Закону передбачено підстави набуття суддею у відставці права на пенсію або на щомісячне довічне грошове утримання.

Положення частин першої - четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року N 2862-XII з наступними змінами, Постанова Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року N 865 з наступними змінами містять приписи щодо винагороди, матеріального і соціального забезпечення суддів, в тому числі щомісячного грошового утримання.

Особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди, а тому не є складовою заробітної плати судді. Виходячи з системного аналізу положень Закону, це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу.

Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у звязку з виконанням ним своїх обовязків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обовязків та особливою формою його соціального забезпечення.

Вказане положення відповідає правовій позиції Конституційного Суду України, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді (абзац пятий пункту 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005; абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007).

Податковим кодексом України передбачено такий обєкт оподаткування, як загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, у тому числі заробітна плата, та встановлено винятки з оподатковуваних доходів фізичних осіб. Одним з доходів, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу і не підлягають оподаткуванню, є щомісячне довічне грошове утримання (підпункт «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Кодексу). Відтак, щомісячне грошове утримання є звільненою від оподаткування виплатою.

На підставі абзацу восьмого підпункту 5 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 384/2011 , Пенсійний фонд України є уповноваженим державою органом, зокрема, щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці .

На підставі викладеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що поняття «щомісячне довічне грошове утримання», що міститься у підпункті «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, в системному зв'язку з положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453-VI з наступними змінами означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді та одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, що є складовою правового статусу судді і однією з гарантій його незалежності, так і судді у відставці, який одержує таку виплату з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, суд вважає підставними вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відрахування податку з доходів фізичних осіб за період з листопада 2015 р. по червень 2016 р. та відповідно стягнення у його користь 14 904 грн. 48 коп.

Між тим, не підлягають до задоволення, на думку суду, вимоги щодо зобов»язання відповідача на майбутнє не проводити таких нарахувань. Так, частиною 6 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто, лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси які, можливо, у майбутньому будуть порушені.

В силу дії ст. 94 КАС України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає сума сплаченого ним судового збору.

Позивач просив стягнути також з відповідача кошти на правову допомогу у розмірі 2800 грн. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_2 приймав участь у судових засіданнях по даній справі у період з 16.03.16 р. по 18.04.16 р. на підставі доручення від 17.08.15 р., посвідченого директором ПП « Рідний дім» У судовому засіданні 18.04.16 р. представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення коштів на правову допомогу та долучив договір, укладений між ним та позивачем від 08.02.16 р. про надання правової допомоги. На підтвердження надання послуг та оплати вартості правової допомоги у розмірі 2800 грн. суду представлено Акт виконаних робіт без дати , в якому вказано про виконання робіт по договору від 30.03.15 р. , а не на виконання договірних відносин по угоді від 08.02.16 р. Вказані документи суд не може прийняти як беззаперечний доказ проведення позивачем оплати правової допомоги на суму 2800 грн. Не може бути доказом оплати вказаної суми і прибутковий касовий ордер за підписом самого ОСОБА_2 , що міститься в матеріалах справи.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку. що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.6, 7-11,14,18,69-71,86,94,159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково. Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова щодо стягнення з довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб за період з листопада 2015 р. по червень 2016 р.

Зобов»язати Управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова нарахувати і виплатити ОСОБА_1 стягнутий податок з доходів фізичних осіб за період листопад 2015 року червень 2016 року у розмірі 14 904 грн. 48 коп.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова в користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551 грн. 20 коп.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання її копії через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_3