Справа № 443/24/16-а
Суддя: Галій О. Й.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 443/24/16-а Провадження № 2-ар/443/2/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року. Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Галій О.Й.,

з участю секретаря Процака А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві заяву управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про ро"зяснення рішення суду,

в с т а н о в и в :

Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області звернулося до суду із заявою, в якій просить роз"яснити постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 29.01.2016 року в справі № 443/24/16-а, оскільки така є незрозумілою щодо відновлення з 28.06.2015 р. виплати позивачу пенсії як інваліду ІІІ групи в повному обсязі, що суперечить Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування».

Позивач ОСОБА_1 подав заперечення на заяву, посилаючись на те, що подання заяви про роз`яснення рішення є черговою спробою посадових осіб УПФУ в Жидачівському районі не виплачувати йому відновлену з 28.06.2015 року на законній підставі пенсію як інваліду 3 групи. Зазначає, що надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським судом з прав людини статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини, тому запроваджені Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами Украни "Про державну службу" та "Про службу в органах місцевого самоврядування" суперечать ст. 14, ст. 1 Першого протоколу конвінції "Про захист прав людини і основоположних свобод", ст.ст. 22, 46, 58 Конституції України, основоположним принципам, закріпленим у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Сторони в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд заяви за їх відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст.12 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз"яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Виходячи з коментованої статті, роз"ясненню підлягають тільки постанови чи ухвали у разі, якщо без такого роз"яснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання постанови чи ухвали суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв"язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

Встановлено, що постановою Жидачівського районного суду від 29.01.2016 р. визнано дії управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1, інваліду третьої групи неправомірними. Зобов"язано управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області відновити з 28 червня 2015 року виплату пенсії ОСОБА_1, інваліду третьої групи.

Судом береться до уваги та обставина, що ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку, що позивач вправі вимагати відновлення йому призначеної пенсії по інвалідності.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплено основоположні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування серед яких є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

При ухваленні судового рішення судом визнано те, що позивача позбавлено пенсії по інвалідності в порушення вимог та положень статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.ХІ.1950 (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі - Конвенція) в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу.

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Водночас, судовим розглядом встановлено, що всупереч статті 14 Конвенції, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на його рід занять припинено виплату пенсії, в той час як без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із позивачем положенні, однак мають інший рід занять.

Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки.

Таким чином, судовим розглядом було встановлено, що мало місце вочевидь наявне запровадження дискримінації відносно позивача при здійсненні права на мирне володіння майном та отримання призначеної пенсії.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини поняття майно, оскільки існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння.

Таке сподівання виникло у позивача з моменту призначення йому пенсії по інвалідності та на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та набуття права на виплату.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку).

Таким чином, запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 -VIII від 24 грудня 2015 року та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених законом України "Про державну службу" суперечать:

- статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат;

- статтям 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат;

- основоположним принципам, закріпленим у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

На переконання суду, підстави, на які вказує заявник у своїй заяві про роз"яснення постанови суду були предметом судового дослідження в процесі розгляду справи, а посилання представника УПФ на те, що

зобов`язання відповідача поновити з 28.06.2015 року виплату позивачу пенсії як інваліду ІІІ групи в повному обсязі та визнання дій відповідача неправомірними та дискримінаційними, є помилковими та такими, що не грунтуються на законі фактично призведе до зміни його резолютивної частини і обмеження прав позивача при отриманні пенсії по інвалідності, до звуження змісту та обсягу цього права.

Враховуючи наведене, суд вважає, що постанова суду є зрозумілою, не може бути змінена по суті, тому заява про роз"яснення рішення суду до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 160, 165, 170 КАС України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про роз"яснення рішення суду відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п "яти днів..

Головуюча- суддя