Справа № 808/1547/16
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/1547/16

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року , об 11:45 годині,

Справа № 808/1547/16

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:головуючого - судді Матяш О.В., за участю секретаря Передерій А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства «ЮРБІЗНЕСБЕЗПЕКА» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов, виходячи із викладених в ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає, зазначивши в запереченнях, що ПП «ЮРБІЗНЕСБЕЗПЕКА» здійснює діяльність із надання послуг з охорони власності та громадян, у відповідності до положень Закону України «Про охоронну діяльність». Відповідні обмеження щодо створення кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів встановлені ч. 6 ст. 11 вищевказаного Закону. Так, місця для працевлаштування інвалідів утворюються, виходячи із середньооблікової кількості штатних працівників суб’єкта охоронної діяльності, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони. Таких працівників у відповідача 2, відповідно, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів повинен складати 0 осіб. Просить відмовити в позові

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 69 Господарського кодексу України (далі - ГК), підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21.03.1991 (далі – Закон № 875-ХІІ), забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ, для підприємств установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч. 2 ст. 19 Закону № 875-ХІІ). Підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог ст. 18 цього Закону (ч. 3 ст. 19 Закону № 875-ХІІ). Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875-ХІІ, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Судом встановлено, що ПП «ЮРБІЗНЕСБЕЗПЕКА» є юридичною особою та відноситься до категорії суб’єктів підприємницької діяльності, яким, відповідно до ст. 19 Закону № 875-ХІІ, встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, який у відповідача повинен складати 1 робоче місце.

Частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідачем не надано суду доказів вжиття заходів щодо створення та атестування робочих місць для працевлаштування інвалідів на своєму підприємстві у 2015 році в кількості, визначеній нормативом.

Напроти, матеріали справи містять лист Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя №01-19/1237 від 19.05.2016, відповідно до якого ПП «ЮРБІЗНЕСБЕЗПЕКА» з грудня 2014 року по грудень 2015 року не надавало до центру зайнятості звіти «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для осіб з інвалідністю за формою №3-ПН і не приймали участь в ярмарку вакансій для інвалідів, що проводився в Правобережному РЦЗ.

Таким чином, матеріали справи підтверджують факт невиконання відповідачем нормативу працевлаштування інвалідів та обґрунтованість розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій, здійсненого позивачем.

Водночас, відповідно до довідки АА №709446 з ЄДРПОУ, основним видом діяльності ПП «ЮРБІЗНЕСБЕЗПЕКА» є «діяльність приватних охоронних служб». В матеріалах справи наявна ліцензія Міністерства внутрішніх справ України серії АЕ №284520, видана ПП «ЮРБІЗНЕСБЕЗПЕКА» про право здійснення охоронної діяльності. Так, організаційно-правові принципи здійснення господарської діяльності у сфері надання послуг з охорони власності та громадян визначає Закон України «Про охоронну діяльність» №4616-VI від 22.03.2012 (далі – Закон №4616-VI), відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 якого суб'єкт охоронної діяльності - суб'єкт господарювання будь-якої форми власності, створений та зареєстрований на території України, що здійснює охоронну діяльність на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.11 Закону №4616-VI, персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із суб'єктом господарювання та подали документи, що вони: 1) не перебувають на обліку в органах охорони здоров'я з приводу психічної хвороби, алкоголізму чи наркоманії; 2) не мають непогашеної чи незнятої судимості за скоєння умисних злочинів; 3) не мають обмежень, встановлених судом щодо виконання покладених на них функціональних обов'язків; 4) не мають обмежень за станом здоров'я для виконання функціональних обов'язків; 5) зареєстровані за місцем проживання в установленому законодавством порядку.

Фахівець з організації заходів охорони та працівники, задіяні до роботи на пункті централізованого спостереження, повинні відповідати вимогам частини першої цієї статті, мати рівень освіти, визначений ліцензійними умовами, затвердженими центральним органом виконавчої влади у сфері охоронної діяльності, і в установлені спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі освіти і науки, молоді та спорту терміни та порядку підвищувати рівень кваліфікації.

Таким чином, законодавством передбачені певні вимоги для особи, що має намір працювати у сфері охоронної діяльності.

Відповідно до ч. 6 ст.11 Закону №4616-VI, працевлаштування інвалідів здійснюється суб'єктом охоронної діяльності згідно з чинним законодавством виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони.

Отже, законодавцем передбачено обов’язок працевлаштування інвалідів на підприємствах зайнятих у сфері охоронної діяльності згідно з чинним законодавством, виходячи з кількості штатних працівників, на посадах, безпосередньо не пов’язаних із виконанням заходів охорони.

Згідно з наявним в матеріалах справи штатним розкладом ПП«ЮРБІЗНЕСБЕЗПЕКА», середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві складає 16 осіб, із яких безпосередньо зайнятих в виконанні заходів охорони 13, директор, головний бухгалтер, та сторож.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ та ч. 6 ст.11 Закону №4616-VI, відповідач був зобов’язаний створити 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів.

При цьому, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача про те, що на підприємстві штатних працівників адміністративно-управлінського складу лише 2 особи, а тому дія ч. 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ не розповсюджується на ПП«ЮРБІЗНЕСБЕЗПЕКА», адже кількість працівників, не пов’язаних із охоронною діяльністю, не перебільшує 8 осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що частина 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ містить імперативну норму щодо обов’язку усіх підприємств без виключень утворювати місця для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. При цьому, якщо на підприємстві працює від 8 до 25 осіб, утворюються місця для працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця.

Отже, в випадку якщо на підприємстві працює менше 8 осіб місця для працевлаштування інвалідів утворюються у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Водночас, кількість таких місць не може бути менше одного.

Частина 4 ст.20 Закону № 875-ХІІ встановлює, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. У вказаний період відповідачем адміністративно-господарські санкції не сплачено. У ч.2 ст.20 вказаного Закону зазначено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з ч.9 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

Оскільки борг на час судового розгляду відповідачем не сплачено, суд вважає, що його необхідно стягнути в судовому порядку.

Відповідно до ч.4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш