Справа № 814/868/16
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 червня 2016 р. Справа № 814/868/16

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомМиколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,
до за участю: представника позивача: ОСОБА_1 відповідач надав клопотання про розгляд справи за його відсутностіКомунального підприємства "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації",
простягнення заборгованості в сумі 27950,00 грн.,
В С Т А Н О В И В:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до адміністративного суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" адміністративно адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 28168,01 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що виходячи з наданого звіту з працевлаштування інвалідів за 2015 рік, відповідачем не виконаний норматив з працевлаштування 1 інваліда, у звязку з чим Фондом соціального захисту інвалідів обраховано його заборгованість по адміністративно-господарським санкціям у розмірі 27950,00 гривень та пені за їх несплату у розмірі 218,01 гривень.

Відповідач просив розглянути справу за відсутності його представника, в задоволенні позову просив відмовити. В письмових запереченнях вказав на те, що ним було створено робоче місце для інваліда, надавалися звіти №3-ПН з вакансіями для працевлаштування інвалідів до служби зайнятості, приймалась участь у ярмарках вакансій, які проводились центром зайнятості, а також зверталось до кадрового агунства "Точка відліку" стосовно наявних вакансій для працевлаштування осіб з обмеженими можливостями, тобто було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, але безпосереднього звернення інвалідів для працевлаштування до КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" не було. За таких обставин відповідач вважає, що він не повинен нести відповідальність за не працевлаштування інвалідів.

Дослідив матеріали справи, вислухав представника позивача, суд встановив наступне.

Згідно звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві становить - 12 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - 1 особа.

За не забезпечення працевлаштування інвалідів у відповідній кількості 1 особа позивачем КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" нарахована сума адміністративно - господарських санкцій в розмірі 27950,00 грн., та за порушення термінів сплати пеня в розмірі 218,01 грн., щодо стягнення яких позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Разом з цим, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГКУ)

Нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок по виявленню і підбору інвалідів для працевлаштування. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону № 875-XII.

Про наявність вакантних місць роботодавці повинні повідомляти центри зайнятості, направляючи звітність у формі № 3-ПН.

З матеріалів справи вбачається, що також не заперечується позивачем, що відповідач пртягом квітня-грудня 2015 року направляв на адресу Первомайського міськрайонного центру зайнятості звітність за формою №3-ПН та листи про наявність 1 вакансії для працевлаштування інвалідів, приймав участь у ярмарках вакансій центру зайнятості, а також самостійно звертався до кадрово-інформаційного центру "Точка відліку" з метою сприяння пошуку інвалідів для працевлаштування, тобто вживав усіх необхідних заходів, передбачених законодавством щодо створення робочих місць для інвалідів.

Вказане свідчить про відсутність у діях КП "Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації" складу господарського правопорушення, та, відповідно й підстав для притягнення підприємства до відповідальності - застосування адміністративно - господарських санкцій та пені за порушення приписів ст. 20 Закону №875-XII.

Щодо неподання позивачем звітності за формою №3-ПН у січні, лютому та березні 2015 року, то суд виходить з того, що Законом України "Про зайнятість населення" не встановлено обов'язкової щомісячної подачі звітів про наявність вільних робочих місць.

Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 (далі Порядок №316), відповідно до п. 2.1 якого форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Оскільки кількість вакантних посад для працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача в 2015 році не змінювалася, тому, відповідно до вимог чинного законодавства, необхідності в поданні щомісячного звіту за формою №3-ПН не було.

Таким чином, стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій, за відсутності правопорушення у сфері господарювання (як того вимагають приписи статті 218 Господарського кодексу України), є необґрунтованим та несправедливим.

В задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 17.06.16

Суддя В.В. Біоносенко