Справа № 484/1362/16-а
Суддя: Максютенко О. А.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 484/1362/16-а
Провадження № 2-а/484/64/16
Постанова

іменем України

16.06.2016 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Максютенко О.А.

при секретарі Завірюха В.Ю.

роглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції з УПП у м. Києві роти №9 батальйону №2 ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

14 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії відповідача незаконними та скасувати постанову серії ПСЗ №024326 від 04.04.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 3 КУпАП, та провадження в справі закрити.

Посилається в позові на те, що 04.04.2016 року лейтинатом поліції ОСОБА_2 в м. Києві винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 024326 про те, що він як ОСОБА_3 (прізвище змінено у звязку з укладенням шлюбу на ОСОБА_1) керуючи транспортним засобом Мерседес-Бенц, номерний знак НОМЕР_1 04.04.2016 року о 09 годині 37 хвилин, в м. Києві по вул. Героїв Севастополя,31 здійснив стоянку (зупинку) в другій смузі руху, чим зробив неможливим рух інших транспортних засобів, чим порушив п. 15.10 Д ОСОБА_4 дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 3 КУпАП.

Зазначену постанову вважає незаконною, винесену з порушенням норм закону, оскільки інспектор зупинив його безпідставно, оскільки він здійснив зупинку у відведеному для паркування автомобілів майданчику та його автомобіль не перешкоджав руху інших автомобілів по проїзній частині.

Крім того, інспектором під час винесення постанови не було з'ясовано і доведено обставин, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність. Зазначає, що постанова винесена за відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розглянути справу за його відсутності.

Відповідач інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, до суду надав заперечення щодо позову, де просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що його дії та постанова є законними, просив слухати справу у його відсутність.

Суд вважає, що справу можна розглянути у відсутність позивача та відповідача відповідно до вимог КАС України, на підставі наявних у справі доказів, оскільки неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, місце та час розгляду, не перешкоджає всебічному дослідженню обставин справи та винесенню судом законного рішення.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії ПС3 № 024326 від 04.04.2016 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гр.

В постанові зазначено, що ОСОБА_3 04.04.2016 року о 09 годині 37 хвилин, в м. Києві по вул. Героїв Севастополя,31 керував транспортним засобом автомобілем Мерседес-Бенц, номерний знак НОМЕР_1 04.04.2016 року о 09 годині 37 хвилин, в м. Києві по вул. Героїв Севастополя,31 та здійснив стоянку (зупинку) в другій смузі руху, чим зробив неможливим рух інших транспортних засобів, чим порушив п. 15.10 Д ОСОБА_4 дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч. 3 КУпАП

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.15.10 ПДР України ПДР України, стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до вимог ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України не надано суду доказів та не зазначено

обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б дозволили вказати на достовірність порушенням позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху України.

Наявні у справі докази, зокрема, постанова не дає суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

В даному випадку до постанови не були долучені докази та не зазначено свідків зазначеного правопорушення.

Зокрема, у відповідності до п. 15.10 д ПДР України адміністративна відповідальність настає коли водій поставив транспортний засіб на стоянку, та його автомобіль заблокує рух інших транспортних засобів, змусить водіїв виїжджати за межі проїзної частини або створить перепони для безпечного руху пішоходів.

В постанові у справі про адміністративне правопорушення взагалі зазначено, що позивач здійснив як стоянку так і зупинку в другій смузі руху, що не відповідає нормам п.15.10 Д ПДР України.

Таким чином, при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення порушені норми ст. 280 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

В свою чергу, у поданому адміністративному позові позивач просив також закрити провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності та визнати дії відповідача незаконними.

Однак, суд вважає, що вказані вимоги позивача не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до норм КУпАП суд, в даному випадку, не є органом уповноваженим розглядати справу про адміністративне правопорушення та виносити постанову по суті справи про адміністративне правопорушення (закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення).

При розгляді даної адміністративної справи суд повинен керуватися порядком здійснення адміністративного судочинства, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання

нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, а саме - визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є, на думу суду, належним способом захисту прав позивача, оскільки в повній мірі поновлює його права.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 1, 2, 5, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 04.04.2016 року серії ПС 3 № 024326, складену відносно ОСОБА_3.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя: