Справа № 310/4135/14-а(2а/310/155/14)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 червня 2016 року м. Дніпропетровськ справа № 310/4135/14-а

Суддя Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Богданенко І.Ю., ознайомившись із матеріалами справи, апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у Бердянський міськрайонний суд Запорізької області з позовом до заступника начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області про скасування постанови №151 від 19 травня 2014 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, 03 червня 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Пунктом 2 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з частиною 2 статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, ухвалення судом першої інстанції постанови) рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У Рішенні від 28 квітня 2010 року №12-рп/2010 у справі про забезпечення апеляційного оскарження ухвал суду Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень. При цьому, як випливає зі змісту цього Рішення, право на апеляційне і/або касаційне оскарження не є абсолютним, оскільки у випадках, прямо передбачених законом, воно може бути обмежене.

Аналіз норм частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України у взаємозв'язку з пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України дає підстави дійти висновку, що нормативне визначення «рішення є остаточним і оскарженню не підлягає» означає, що рішення суду, постановлене у справі щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, не може бути оскаржене ні в апеляційному, ні в касаційному порядку. Таке визначення вказує на пряму заборону їх оскарження.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить пряму заборону на таке оскарження (рішення від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 (абзац 2 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини) та 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 (абзац 2 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Водночас Конституційний Суд України Рішенням від 8 квітня 2015 року №3-рп/2015 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 2 статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, до 8 квітня 2015 року право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності обмежувалося лише зверненням за захистом до суду першої інстанції з подальшим розглядом обставин справи і постановленням судового рішення та не поширювалося на можливість його інстанційного оскарження.

Вказана позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 18 травня 2016 року у справі №533/4428/14а.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо справа не підлягає апеляційному розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2014 року.

Керуючись частиною 2 статті 171-2, статтями 189, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 липня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду протягом двадцяти днів.

Суддя І.Ю. Богданенко