Справа № 806/2245/15
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Київ К/800/49452/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Стрелець Т.Г., Мороз Л.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа Андрушівська районна державна адміністрація Житомирської області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 пред'явив позов до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа Андрушівська районна державна адміністрація Житомирської області про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови в прийнятті рішення про передачу у власність земельної ділянки на рівні земельної частки (паю) в розмірі 3,22 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Андрушівської міської ради Житомирської області; зобов'язання Головного управління Держземагентства у Житомирській області прийняти рішення про передачу йому у власність земельної ділянки на рівні земельної частки (паю) в розмірі 3,22 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Андрушівської міської ради Житомирської області;

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року, позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Житомирській області у відведенні земельної ділянки (паю) у розмірі 3,22 га в умовних кадастрових гектарах, яка відповідає розміру паїв інших бувших членів реформованого КСП ім. Шевченка, м. Андрушівка, що знаходиться в адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області, викладену у листі 03 квітня 2015 року № М-75/0-144/6-15.

Зобов'язано Головне управління Держземагентства у Житомирській області розглянути заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області та прийняти рішення відповідно до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що постановою Андрушівського районного суду від 05 грудня 2015 року визнано за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) у розмірі 3,22 га в умовних кадастрових гектарах, яка відповідає розміру паїв інших бувших членів реформованого КСП ім. Шевченка м. Андрушівка, що знаходиться в адміністративних межах Андрушівської міської ради Житомирської області, як спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позивач звернувся із заявою до Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області про отримання у власність земельної ділянки на території Андрушівської міської ради із земель резервного фонду чи земель запасу в розмірі земельної частки паю бувших членів реформованого КСП ім.Шевченка м. Андрушівка.

Листом від 27 лютого 2015 року № М-51/01 третя особа у справі повідомила позивача, що у відповідності до статті 122 Земельного кодексу України райдержадміністрація не здійснює передачу земель резервного фонду чи земель запасу сільськогосподарського використання та рекомендувала позивачу звернутись до головного управління Держземагенства в Житомирській області.

На відповідне звернення позивача Держземагентство у Житомирській області листом від 03 квітня 2015 року № М-75/0-144/6-15 відмовило позивачу у виділенні ділянки з посиланням на статтю 122 Земельного кодексу України та статтю 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі на місцевості земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв)». Зокрема, відповідачем зазначено, що повноваження щодо виділення земельних ділянок, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, належать сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям.

Не погоджуючись із рішенням відповідача від 03 квітня 2015 року № М-75/0-144/6-15, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги зазначив, що відмова Головного управління Держземагенства у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 з мотивів, викладених у листі від 03 квітня 2015 року № М-75/0-144/6-15, суперечить вимогам, встановленим статтями 118 та 122 Земельного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції із таким висновком суду першої інстанції погодився та залишив постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про

- коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору);

- надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Право на земельну частку (пай) перейшло до позивача в порядку спадкування, а тому спірні правовідносини регулюються пунктом 8 Розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Згідно з положеннями статті 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Нормами частини третьої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Територіальним органом Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Головні управління Дерземагенства, зокрема, в областях. Саме вони уповноважені на передачу земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення.

З урахуванням цього суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач має гарантоване право одержати земельну частку (пай) із резервного фонду земель державної або комунальної власності і питання щодо надання земельної ділянки за рахунок таких земель має вирішувати Головне управління Дерземагенства у Житомирській області.

Отже відмова відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 з мотивів відсутності у Головного управління Держземагентства у Житомирській області повноважень щодо передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є незаконною.

Посилання відповідача на відсутність факту долучення позивачем до клопотання графічних матеріалів, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, обґрунтовано не взято судами першої та апеляційної інстанцій до уваги, оскільки предметом спору та підставою для відмови в розгляді поданої заяви по суті стало питання відсутності повноважень у Головного управління Держземагенства в Житомирській області.

У спірних правовідносинах саме Головне управління Держземагенства в Житомирській області наділено повноваженнями щодо розгляду по суті заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) у власність.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи та прийшли до правильного висновку про задоволення позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: