Справа № 821/3861/15-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/3861/15-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України, третя особа - Державна екологічна інспекція у Черкаській області, про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції України, третя особа - Державна екологічна інспекція у Черкаській області, в якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України від 02.11.2015 року № 351-0 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.»; визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України від 27.11.2015 року № 376-0 «Про звільнення ОСОБА_2.»; поновити позивача на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.11.2015 року по день прийняття постанови суду; стягнути із відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 02.11.2015 року № 351-0 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.». Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 27.11.2015 року № 376-0 «Про звільнення ОСОБА_2.». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області з 28.11.2015 року. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.11.2015 року по 22.03.2016 року. Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної екологічної інспекції України № 74 від 28.08.2015 року «Про проведення службового розслідування» затверджено комісію з проведення службового розслідування. Комісії доручено у термін з 01 вересня 2015 року по 30 жовтня 2015 року здійснити перевірку фактів можливого зловживання службовими обов'язками ОСОБА_3 - начальником Державної екологічної інспекції у Черкаській області - Головним державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Черкаській області.

30.08.2015 року службову перевірку розпочато.

Наказом Державної екологічної інспекції України від 01.09.2015 року № 246-0 та наказом Державної екологічної інспекції у Черкаській області від 02.09.2015 року № 71-0 ОСОБА_2 було відсторонено на час проведення службового розслідування від виконання обов'язків начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області з 02.09.2015 року по 30.10.2015 року.

24.09.2015 року працівниками ДЕІ у Черкаській області було складено акт відсутності на робочому місці ОСОБА_2 24.09.2015 року з 11:50 год. до 15:49 год.

30.10.2015 року службову перевірку закінчено. Складено акт проведення службового розслідування. Дата складання, номер акту відсутні.

Наказом Державної екологічної інспекції України від 02.11.2015 року № 351-0 згідно зі ст.ст. 147-149 Кодексу законів про працю України до ОСОБА_2 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом Державної екологічної інспекції України від 27.11.2015 № 376-0 ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором, згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підставою звільнення став наказ від 02.11.2015 року № 351-0 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.», акт проведення службового розслідування, погодження Міністерства екології та природних ресурсів України від 24.11.2015 року № 5/3-14/14389-15, погодження Черкаської обласної державної адміністрації від 16.11.2015 року № 1395/01-45.

Не погоджуючись із наказами відповідача про застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді догани та звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та скасовуючи наказ відповідача від 02.11.2015 року № 351-0 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.», суд першої інстанції виходив з того, що факт відсутності позивача на робочому місці 24.09.2015 року є недоведеним, а сам наказ про застосування дисциплінарного стягнення прийнятий відповідачем в порушення ч. 1 ст. 148 КЗпП України з простроченням місячного строку з дня виявлення порушення.

Доходячи висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог позивача та скасування наказу про звільнення позивача із займаної посади від 27.11.2015 № 376-0, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не додержані вимоги п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивач звільнений за проступок, який вчинений раніше, ніж йому об'явлена догана, а на момент вчинення порушень, виявлених у ході службового розслідування за період з 30.08.2015 року по 30.10.2015 року, позивач не мав дисциплінарного стягнення.

Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено вчинення відповідачем порушень, про які йдеться в акті службового розслідування, порушено порядок звільнення позивача із займаної посади в частині погодження звільнення позивача з посади з міністром екології та природних ресурсів України та надання можливості позивачу ознайомитись із вказаним актом службового розслідування та, як наслідок, подати комісії заяви, клопотання чи зауваження щодо результатів проведеного службового розслідування.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній задовольняючи заявлені позивачем вимоги, виходячи з наступного.

Порядок та підстави притягнення державних службовців до дисциплінарної відповідальності визначено статтею 14 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII (чинної та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) та Кодексом законів про працю України.

Положеннями ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну службу» визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини 1 статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Статтею 139 КЗпП України визначено обов'язки працівників. Так, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 147-1 Кодексу законів про працю України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень, визначений ст. 149 Кодексу законів про працю України.

Так, за правилами вказаної статті до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу Державної екологічної інспекції України від 02.11.2015 року № 351-о, підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани став встановлений, на думку відповідача, факт порушення позивачем трудової дисципліни, що виразилось у відсутності позивача 24.09.2015 року на робочому місці протягом більше трьох годин - з 11 год. 50 хв. по 15 год. 49 хв.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами слід вважати такі причини, що виключають вину працівника. При такому розумінні поважних причин відсутності працівника на роботі не суперечить п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку, який кваліфікує поведінку працівника як порушення трудової дисципліни (прогул - це різновид такого порушення) за наявності вини працівника.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що накладення на працівника дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни, що виразилось у відсутності такого працівника на робочому місці протягом робочого часу, вважатиметься законним лише в тому випадку, коли бути встановлений факт відсутності працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня та при відсутності поважних причин, за яких працівником допущено прогул.

При цьому, важливо, щоб у роботодавця були достовірні докази того, що працівник був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Одним з таких доказів є, наприклад, акт про відсутність працівника на робочому місці, складений не менш як трьома працівниками підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що в якості підтвердження порушення позивачем трудової дисципліни, що виразилось у відсутності його 24.09.2015 року на робочому місці більше ніж три години відповідач посилається на акт від 24.09.2015 року, складений в.о. начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області ОСОБА_4, начальником відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області ОСОБА_5, начальником відділу екологічного контролю земельних відходів за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами ОСОБА_6 (а.с.136 т.1), пояснення завідувача сектора оперативного контролю старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області ОСОБА_7 та державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також головного спеціаліста відділу організаційно-аналітичного, документального, матеріально-технічного забезпечення і взаємодії з громадськістю та ЗМІ ОСОБА_10 (а.с.141-144 т.1), відповідь прокуратури м. Черкаси від 11.11.2015 року № 05/1-1169вих.15 (а.с.19 т.1), які були надані для дослідження до суду.

Відповідач наполягає на тому, що оскаржуваний наказ про застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства, за наслідками повного вивчення всіх обставин вчинення проступку та доказів, які підтверджують його вчинення, правомірно та обґрунтовано, а тому скасуванню не підлягає.

За наслідками дослідження доказів наданих сторонами у підтвердження своїх позицій, а також витребуваних судом з власної ініціативи, колегія суддів дійшла наступного висновку:

Так, наданим актом зафіксовано факт того, що 24.09.2015 року ОСОБА_2 з 11 год. 50 хв. по 15. год. 49 хв. протягом робочого дня був відсутній у приміщенні Державної екологічної інспекції у Черкаській області.

В ході розгляду справи встановлено, що позивачем не заперечується факт його відсутності на робочому місці в Державній екологічній інспекції у Черкаській області 24.09.2015 року в період часу з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.

В той же час, як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи пояснень позивача (а.с.18 т.1), які ним надавались і на вимогу голови Державної екологічної інспекції України ОСОБА_11, позивач вважає, що його відсутність на робочому місці у вказаний період, а саме, з 12 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., була обумовлена поважною причиною - перебуванням в Прокуратурі м. Черкаси з метою з'ясування обставин щодо скарги ОСОБА_12 по придбанню інспекцією службових катерів та перебуванням з 13.00 год. до 14.00 год. на обідній перерві.

Крім того, позивач зазначає, що у період з 14 год. 00 хв. до 15. год. 49 хв. він знаходився у приміщенні Державної екологічної інспекції у Черкаській області, однак не на своєму робочому місці, а у кабінеті № 520, а тому в даному випадку відсутні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, як вбачається зі змісту листа Прокуратури Черкаської області від 11.11.2015 року № 05/1-1169 вих.15 (а.с.19 т.1, 224 т.2), начальник Державної екологічної інспекції у Черкаській області ОСОБА_2 24.09.2015 року особисто з'явився в Прокуратуру м. Черкаси до першого заступника прокурора міста ОСОБА_13 з метою з'ясування питання надходження щодо нього звернень МДО ГО «Депутатській контроль» у Черкаській області та перебував в прокуратурі в період з 12 год. 30 хв. по 13 год. 00 хв. Тобто, Прокуратурою Черкаської області зазначено зовсім інші підстави перебування позивача у спірний період у прокуратурі, які не пов'язані із виконанням позивачем службових обов'язків.

Тим більше, що згідно наявного в матеріалах справи наказу Державної екологічної інспекції України від 01.09.2015 року № 246-о, позивача було відсторонено від виконання обов'язків начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області з 02.09.2015 року по 30.10.2015 року на час проведення службового розслідування згідно наказу Держекоінспекції України від 28.08.2015 року № 74 (а.с.16 т.1), що свідчить про неможливість виконання ним у вказаний період будь-яких обов'язків, пов'язаних зі службою та вирішення питань, що стосуються роботи Державної екологічної інспекції у Черкаській області. Однак, при цьому, слід зазначити, що таке відсторонення позивача не звільняло його від обов'язку дотримуватись трудової дисципліни та перебувати на робочому місці протягом робочого часу, визначеного внутрішнім трудовим розпорядком установи, в якій він працював.

Також, як зазначив сам позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, про факт залишення свого робочого місця в робочий час ним не повідомлялось в.о. начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області ОСОБА_4, який виконував функції керівника ДЕІ у Черкаській області згідно наказу № 246 від 01.09.2015 року на період відсторонення позивача від виконання своїх обов'язків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що перебування позивача в Прокуратурі м. Черкаси під час відсторонення його від виконання обов'язків начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області, без офіційного виклику органів прокуратури, тобто за власною ініціативою, без повідомлення в.о. начальника ДЕІ у Черкаській області про такий факт, не може вважатись поважною причиною відсутності позивача на робочому місці 24.09.2015 року в період з 11 год. 50 хв. по 13 год. 00 хв.

Згідно наказу Державної екологічної інспекції України у Черкаській області від 10.10.2014 року «Про розпорядок робочого дня», з 13.10.2014 року для працівників ДЕІ у Черкаській області встановлено наступний розпорядок робочого дня: з понеділка по четвер з 09:00 години до 18:00 години, в п'ятницю з 09:00 години до 17:00 години; обідня перерва з понеділка по четвер встановлена з 13:00 години до 13:45 години, в п'ятницю з 13:00 години до 14:00 години (а.с.135 т. 1).

З огляду на те, що 24.09.2015 року припадає на четвер, обідня перерва працівників ДЕІ у Черкаській області триває з 13:00 години до 13:45 години.

Згідно ст. 66 КЗпП України працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Працівники використовують час перерви на свій розсуд. На цей час вони можуть відлучатися з місця роботи.

З огляду на викладене, період часу з 13:00 години до 13:45 години 24.09.2015 року не зараховується до часу відсутності на робочому місці без поважних причин, та міг використовуватись позивачем на його розсуд.

Однак, при цьому, позивачем не надано пояснень щодо місяця його перебування з 13.45 години до 14:00 години, та поважності причин його відсутності у цей час на робочому місці.

Що стосується твердження позивача про перебування його у період часу з 14 год. 00 хв. до 15. год. 49 хв. у приміщенні Державної екологічної інспекції у Черкаській області, та, відповідно, безпідставність висновків відповідача про відсутність його на роботі більше трьох годин, з якими погодився і суд першої інстанції, слід зазначити наступне:

У підтвердження вказаних доводів позивач надав письмові пояснення громадян ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16

Згідно пояснень гр. ОСОБА_14, адресованих адвокату позивача - ОСОБА_17, 24.09.2015 року з 14 год. 30 хв. по 16 год. 00 хв. позивач разом з ОСОБА_14 перебували у кабінеті № 520 Державної екологічної інспекції у Черкаській області разом з інспектором Чмельовим С.В. (а.с.20 т.1).

Однак, колегія суддів вважає, що вказані пояснення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки викладені в них обставини повністю спростовується доказами, наданими відповідачем.

Так, згідно наказу Державної екологічної інспекції у Черкаській області від 22.09.2015 року за № 255 та направленням № 226, завідувач сектора оперативного контролю старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області ОСОБА_7 та державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14, в термін з 23.09.2015 року по 30.09.2015 року, були направленні на територію Черкаської області для здійснення нагляду (контролю) за додержанням законодавства про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів щодо порядку та умов здійснення промислового, любительського, спортивного, наукового рибальства на водних об'єктах Черкаської області; законодавства про додержання режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду на території Черкаської області; законодавства про охорону, раціонального використання та відтворення тваринного світу на території мисливських угідь Черкаської області.

В письмових поясненнях з цього приводу вказані працівники Державної екологічної інспекції у Черкаській області ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.141-143 т.1) зазначили, що 24.09.2015 року всі вони, а також і гр. ОСОБА_14, перебували на робочому місці в кабінеті № 520 в Державній екологічній інспекції у Черкаській області до 13 год. 00 хв. Також у поясненнях зазначено, що близько вказаного часу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покинули вказане приміщення та поїхали на рейд на Кременчуцьке водосховище згідно наведеного направлення № 226 та наказу № 225 від 22.09.2015 року, а в кабінеті залишився лише ОСОБА_9 ОСОБА_14 вже в кабінеті не було, оскільки він його залишив кількома хвилинами раніше.

За змістом вказаних пояснень ОСОБА_9, останній перебував на робочому місці в кабінеті № 520 в Державній екологічній інспекції у Черкаській області з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та за цей час, після залишення кабінету о 13 год. 00 хв. працівниками ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_14, ніхто із співробітників не заходив.

В свою чергу, обставини щодо відсутності позивача на робочому місці до 15 год. 45 хв. підтверджується і поясненнями головного спеціаліста відділу організаційно-аналітичного, документального, матеріально-технічного забезпечення і взаємодії з громадськістю та ЗМІ ОСОБА_10 (а.с.144 т.1), за змістом яких близько 11 год. 00 хв. 24.09.2015 року ОСОБА_2 покинув свій кабінет № 509 зазначивши, що направляється до прокуратури. Після обіду цього ж дня, приблизно о 14 год. 30 хв. до Державної екологічної інспекції у Черкаській області прибули громадські активісти з метою спілкування з ОСОБА_2 На момент їх візиту ОСОБА_2 у власному кабінеті не було, що і було зафіксовано громадськими активістами. Як зазначила ОСОБА_10 у своїх поясненнях, вона зателефонувала позивачу та він зазначив, що перебуває у Соснівському РВ УМВС і незабаром прибуде до Інспекції. Приблизно о 15 год. 45 хв. 24.09.2015 року ОСОБА_2 прибув до Інспекції і знаходився у своєму кабінеті до кінця робочого дня.

Що стосується письмових пояснень громадського інспектора з охорони довкілля Черкаської області ОСОБА_15 (а.с.21 т.1), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпідставно прийняв вказані пояснення, як підтвердження факту перебування позивача 24.09.2015 року в Державній екологічній інспекції у Черкаській області в період часу з 14 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв., оскільки таких обставин вказані пояснення не містять. Як вірно вказано апелянтом, вказані пояснення містять фактично узагальнену інформацію дій ОСОБА_14 24.09.2015 року під час візиту громадських активістів до Державної екологічної інспекції у Черкаській області, і тих обставин, що були відомі ОСОБА_14 та фактично дублюють пояснення останнього.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги письмові пояснення гр. ОСОБА_16, адресовані адвокату позивача - ОСОБА_17 (а.с.172 т.1), оскільки за змістом цих пояснень неможливо встановити період часу коли вказаний працівник бачив позивача 24.09.2015 року.

Крім того, вказані пояснення ОСОБА_16 спростовуються наданими відповідачем наказом Державної екологічної інспекції у Черкаській області від 22.09.2015 року № 258 та листом КП «Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» від 29.02.2016 року № 69 (а.с.37-38 т.2), за змістом яких в період з 09 год. 00 хв. 22.09.2015 року по 17 год. 00 хв. 25.09.2015 року державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища ОСОБА_16 проводила перевірку вказаного підприємства та у зазначений період у робочий час постійно перебувала на території цього підприємства.

Всі викладені обставини та докази спростовують доводи позивача про перебування його 24.09.2015 року у період з 14 год. 00 хв. до 15. год. 49 хв. у приміщенні Державної екологічної інспекції у Черкаській області.

За викладених обставин у їх сукупності, колегія суддів вважає, що відповідач, на підставі акту відсутності позивача на робочому місці від 24.09.2015 року, із врахуванням пояснень позивача, цілком обґрунтовано дійшов висновку про порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни, що виразилось у відсутності позивача на робочому місці з 11 год. 50 хв. по 15 год. 49 хв., у зв'язку з чим правомірно застосував до ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани.

Посилання суду першої інстанції на невідповідність наведеного вище акту відсутності позивача на робочому місці від 24.09.2015 року вимогам Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року № 950, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний Порядок визначає зміст акту, який складається за результатами проведення службового розслідування, а не визначає зміст та порядок складання, зокрема, акту про відсутність працівника на робочому місці.

Колегія суддів зазначає, що акт відсутності позивача на робочому місці від 24.09.2015 року складений не менш як трьома працівниками підприємства, що є достатнім для засвідчення факту відсутності працівника на робочому місці.

Що стосується строку застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани оскаржуваним наказом від 02.11.2015 року № 351-о, колегія суддів враховує, що за правилами ст. 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

В свою чергу, згідно вимог ч. 1 ст. 147-1 цього Кодексу дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно п. 9 Положення про Державну екологічну інспекцію у Черкаській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 року № 136, Держекоінспекцію очолює начальник, який призначається на посаду за погодженням з Міністром екології та природних ресурсів та Головою Черкаської обласної державної адміністрації та звільняється з посади Головою Держекоінспекції України за погодженням з Міністром екології та природних ресурсів.

З наведеного вбачається, що правом накладати дисциплінарне стягнення на позивача, як начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області, наділений голова Держекоінспекції України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що трудове законодавство пов'язує строк накладення дисциплінарного стягнення з моментом його виявлення саме тією особою, яка має право накладати таке стягнення - власником або уповноваженим ним органом.

Акт відсутності на робочому місці ОСОБА_2 від 24.09.2015 року був складений працівниками Державної екологічної інспекції у Черкаській області, та підлягав невідкладному направленню начальнику Держекоінспекції України для вирішення питання щодо притягнення гр. ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

Однак, згідно відмітки штампу вхідної кореспонденції Держекоінспекції України, наявної на наданій копії Акту від 24.09.2015 року, вказаний акт був отриманий відповідачем лише 28.10.2015 року.

Під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції з'ясовувалось питання щодо підстав такого пізнього направлення Державною екологічною інспекцією у Черкаській області наведеного акту 28.10.2015 року відповідачеві.

З пояснень представника Державної екологічної інспекції у Черкаській області встановлено, що після складення 24.09.2015 року акту про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці, він того ж дня був переданий завідувачу сектору по роботі з персоналом ДЕІ у Черкаській області - ОСОБА_18 для внесення відомостей до табелю обліку робочого часу при табелюванні робочого часу ОСОБА_2 за вересень 2015 року та направлення до ДЕІ України для приєднання до особової справи позивача.

Однак, після отримання Державною екологічною інспекцією у Черкаській області від Державної екологічної інспекції України листа від 16.10.2015 року № 6-10/248/11 щодо надання ОСОБА_2 пояснень з питання, викладеного у зверненні громадської спілки «Агенція підтримки підприємництва та інвестицій», з'ясувалось, що у зв'язку з неналежним виконанням завідувачем сектору по роботі з персоналом ДЕІ у Черкаській області - ОСОБА_18 своїх службових обов'язків, складений акт від 24.09.2015 року про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці не був направлений до Державної екологічної інспекції України.

Після виявлення вказаної обставини оригінал зазначеного акту був направлений до ДЕІ України, який і був отриманий відповідачем 28.10.2015 року, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, представник ДЕІ у Черкаській області зазначив, що встановити причини та обставини неналежного виконання ОСОБА_18 своїх службових обов'язків та провести за цим фактом службове розслідування на даний час не має можливості через те, що вказана особа припинила трудові відносини з ДЕІ у Черкаській області.

В свою чергу, з матеріалів справи встановлено, що у жовтні 2015 року на адресу Держекоінспекції України надійшло звернення громадської спідки «Агенція підтримки підприємництва та інвестицій» щодо негайного впорядкування та здійснення постійного контролю за обліком робочого часу співробітників ДЕІ у Черкаській області, в якому повідомлялось про виявлення активістами громадської спілки факту відсутності ОСОБА_2 24.09.2015 року на робочому місці з 11 год. 50 хв. до 15 год. 49 хв.

У зв'язку з надходженням вказаного листа, відповідачем негайно були вжиті заходи щодо з'ясування викладених у зверненні питань щодо допущення порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни, у зв'язку з чим, 16.10.2015 року направлено до ДЕІ у Черкаській області лист про надання копії табелю обліку робочого часу ОСОБА_2 за вересень 2015 року, а також пояснень ОСОБА_2 щодо його місцезнаходження 24.09.2015 року з 11 год. 50 хв. до 15 год. 49 хв.

Після отримання акту про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці, а також відповідних пояснень від ОСОБА_2 та документів від ДЕІ у Черкаській області, головою Держекоінспекції України і було прийнято наказ «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.» від 02.11.2015 року № 351-0.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку відповідачем не було пропущено строк застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, оскільки таке стягнення було накладено на позивача у межах місяця з моменту безпосереднього виявлення проступку головою Держекоінспекції України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач відповідно до чинного законодавства України, правомірно та обґрунтовано, з дотриманням відповідної процедури прийняв оскаржуваний позивачем наказ від 02.11.2015 року № 351-0 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.», який скасуванню не підлягає.

Вирішуючи спірне питання в частині правомірності оскаржуваного наказу про звільнення позивача від 27.11.2015 року № 376-о, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту вказаного наказу, підставою для звільнення позивача із займаної посади відповідачем визначено п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України - систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором.

Як на фактичні підстави для прийняття вказаного наказу, у ньому вказано - наказ Держекоінспекції України від 02.11.2015 року № 351-о «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.», акт проведення службового розслідування, погодження Міністерства екології та природних ресурсів України від 24.11.2015 року № 5/3-14/14389-15 та Черкаської обласної державної адміністрації від 16.11.2015 року № 1395/01-45.

Разом з цим, згідно п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 22 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Також, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 згаданої постанови, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

З наведеного вбачається, що для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Виходячи з цього, при звільненні працівника з підстав, передбачених даною нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Проте, у даному випадку в оскаржуваному наказі про звільнення позивача відповідач обмежився лише загальним посиланням на положення п. 3 ст. 40 КЗпП та наказ Держекоінспекції України від 02.11.2015 року № 351-о «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.», акт проведення службового розслідування без номера та дати, не визначивши при застосуванні такого заходу як звільнення, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення позивача, чи застосовувалось до позивача до вчиненого ним дисциплінарного проступку, який став підставою для звільнення, дисциплінарні стягнення, чи не закінчився встановлений для притягнення до дисциплінарної відповідальності строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

В ході апеляційного розгляду справи, для повного та всебічного розгляду справи, з метою вжиття заходів щодо з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, ухвалою від 18.05.2016 року, яка занесена до журналу судового засідання, та ухвалою від 01.06.2016 року, колегією суддів було витребувано у відповідача додаткові пояснення та відповідні підтверджуючі докази стосовно того: за який саме проступок (невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку) звільнений ОСОБА_2, тобто в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення позивача за п. 3 ст. 41 КЗпП України; докази врахування при звільненні позивача ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня його робота.

Однак, незважаючи на вжиті апеляційним судом заходи для з'ясування обставин по справі, які мають важливе значення для її правильного вирішення, відповідач не вказав в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення позивача за п. 3 ст. 41 КЗпП України, та не надав жодних доказів на підтвердження нібито виявлених порушень.

В свою чергу, акт проведення службового розслідування (без номера та дати), який наданий відповідачем в обґрунтування підстав для звільнення позивача із займаної посади, також не містись висновків про порушення позивачем конкретних посадових обов'язків, з посиланням на відповідні норми чинного законодавства.

В акті службового розслідування не зазначено фактів і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для його проведення, конкретні висновки службового розслідування, не визначено, в чому конкретно проявились встановлені порушення, яких нормативно-правових актів, не зазначено обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, пояснення особи, відносно якої проводиться перевірки, причини їх відхилення. Не зважаючи на те, що п. 8 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року № 950, зобов'язує комісію за результатами проведення службового розслідування скласти акт, у якому в обов'язковому порядку навести наведені обставини.

Зазначені обставини взагалі позбавляють суд апеляційної інстанції можливості надати належну оцінку наявності підстав для звільнення позивача із займаної посади. Тобто, дійсної наявності порушень з боку позивача.

В судовому засіданні, при дослідженні наведеного акту службового розслідування по кожному із виявлених порушень, судом апеляційної інстанції з'ясовувалось у представника відповідача, в чому ж конкретно вони полягали, проте відповідач так і не зміг зазначити, які саме положення нормативно-правових актів порушені позивачем, в чому це виразилось, чим підтверджується.

В наданих письмових поясненнях від 30.05.2015 року представник відповідача послався на вчинений позивачем дисциплінарний проступок в 2011 році, проте за правилами ст. 148 КЗпП України позивач не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за його вчинення у зв'язку зі сплином строку для застосування дисциплінарного стягнення.

В свою чергу, інші обставини, на які посилаються представник третьої особи у поясненнях від 30.05.2016 року та представник відповідача у додаткових поясненнях від 07.06.2016 року, не знайшли свого відображення в акті службового розслідування.

Більш того, досліджуючи наказ Держекоінспекції України від 02.11.2015 року № 351-о «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2.», колегією суддів встановлено, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани вказаним наказом застосовано відповідачем за порушення останнім правил трудової дисципліни, що виразилось у відсутності позивача на робочому місці 24.09.2015 року з 11 год. 50 хв. по 15 год. 49 хв.

Тобто, проступок, за який на позивача накладене дисциплінарне стягнення вказаним наказом вчинений позивачем 24.09.2015 року.

В той же час, зі змісту акту проведення службового розслідування (а.с.107-117 т.1), який наданий відповідачем в обґрунтування підстав для звільнення позивача із займаної посади, вбачається, що комісією з проведення службового розслідування встановлені факти, які кваліфіковані останньою, як порушення позивачем вимог чинного законодавства, що вчинені ним в листопаді 2011 року, в травні, червні, серпні та на початку вересня 2015 року.

Таким чином, фактично відповідачем було звільнено ОСОБА_2 за порушення, які описані в акті службового розслідування, та які нібито вчинені позивачем раніше, ніж те діяння, за яке позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 02.11.2015 року № 351-о, що суперечить умовам, передбаченим п. 3 ст. 40 КЗпП України для звільнення працівника.

В свою чергу, як встановлено судом та не заперечується відповідачем, протягом 2015 року на позивача не накладались ні дисциплінарні, ні громадські стягнення, а з 31.12.2011 року по 10.03.2015 року позивач взагалі не виконував покладені на нього посадові обов'язки, оскільки 31.12.2011 року позивач був звільнений та поновлений на посаді лише наказом від 10.03.2015 року № 57-о на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2012 року по справі № 2а/2370/333/2012.

Також, згідно наказу від 01.09.2015 року № 246-о позивач був відсторонений від виконання покладених на нього обов'язків на час проведення службового розслідування з 02.09.2015 року по 30.10.2015 року.

За викладених обставин, враховуючи, що до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани наказом від 02.11.2015 року № 351-о, проте відповідачем не встановлено, що після цього ним було вчинено новий дисциплінарний проступок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача правової підстави для звільнення позивача з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки у справі, яка розглядається, встановлено, що звільнення позивача відбулося з порушенням порядку, передбаченого трудовим законодавством (від позивача не відбиралися письмові пояснення; не вказано у чому саме полягає систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором; обрання звільнення як виду дисциплінарного стягнення немотивоване; не додержано умов для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача із займаної посади від 27.11.2015 року № 376-0.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи вказані приписи ч. 1 ст. 235 КЗпП України, з огляду на те, що згідно записів трудової книжки позивача (а.с.14) останній звільнений із займаної посади саме на підставі вказаного наказу ДЕІ України від 27.11.2015 року № 376-0 з 27.11.2015 року, також, підлягають задоволенню заявлені позивачем вимоги про поновлення його на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - головного держаного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області, проте саме з 27.11.2015 року - з дати звільнення, а не з наступного дня, з якої звільнений позивач, як визначено судом першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно п. 17 Положення про Державну екологічну інспекцію у Черкаській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 року № 136, Держекоінспекція є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, емблему, власні бланки, рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Згідно бухгалтерської довідки ДЕІ у Черкаській області від 19.05.2016 року, Держекоінспекція у Черкаській області має відкритий рахунок в ГУДКС України для проведення платежів, в тому числі, заробітної плати (а.с.120).

Таким чином, враховуючи, що позивач працював в Державній екологічній інспекції у Черкаській області, отримував заробітну плату з рахунку цієї установи, заробітна плата за час вимушеного прогулу підлягає стягненню саме з Державної екологічної інспекції у Черкаській області.

Тобто, Державна екологічна інспекція України є неналежним відповідачем у даній справі в частині заявлених позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що в даній справі позивач звернувся до неналежного відповідача в частині заявлених вимог та не допустив його заміну, що призвело до порушення ним норм процесуального законодавства.

Разом з тим, слід зауважити, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості допустити заміну неналежного відповідача під час апеляційного розгляду справи з огляду на вирішення судом першої інстанції спору саме відносно Державної екологічної інспекції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд здійснюється за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей встановлених главою 1 розділу IV КАС України.

Головною особливістю є те, що апеляційна інстанція не розглядає справу з початку, а переглядає рішення суду першої інстанції, тобто публічно-правовий спір вже вирішено.

Оскільки ст. 52 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Таким чином, апеляційному перегляду підлягає справа, відповідачем по якій в частині заявлених позивачем вимог є неналежний відповідач, та публічно-правовий спір вже вирішено.

Таким чином, оскільки позивачем вимог щодо стягнення заробітку за час вимушеного прогулу до Державної екологічної інспекції у Черкаській області не заявлялося, судом першої інстанції Державна екологічна інспекція у Черкаській області у якості другого відповідача не залучалась, то законних підстав для покладення обов'язку оплати вимушеного прогулу на Державну екологічну інспекцію у Черкаській області у суду апеляційної інстанції немає, а тому у задоволенні заявлених позивачем вимог до Державної екологічної інспекції України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Зазначена позовна вимога може бути вирішена шляхом пред'явлення позивачем до суду самостійного позову до Державної екологічної інспекції у Черкаській області.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог в цій частині.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з порушенням права власності, стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку позивачем не надано ні розрахунку моральної шкоди, ні доказів чи обґрунтування моральних страждань, спричинених неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Крім того, оцінюючи завдану позивачеві моральну шкоду у розмірі 5000 грн., суд першої інстанції також не навів жодного обґрунтування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року - задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України, третя особа - Державна екологічна інспекція у Черкаській області, про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України від 27.11.2015 року № 376-о «Про звільнення ОСОБА_2.».

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - головного держаного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області з 27 листопада 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець