Справа № 357/4449/15-а
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Київ К/800/27697/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області (далі - Білоцерківська ОДПІ) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

за касаційною скаргою ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив:

визнати протиправною та скасувати постанову Білоцерківської ОДПІ про накладення адміністративного стягнення від 25 грудня 2014 року № 216;

справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове - про задоволення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Під час розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку в Білоцерківській ОДПІ на загальній системі оподаткування.

Головним державним ревізором-інспектором Білоцерківської ОДПІ було проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 24 листопада 2014 року № 3616/17-3/284060135/152, згідно якого встановлено порушення пункту 2 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), що призвело до заниження суми єдиного соціального внеску за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу в сумі 107448,08 грн, в тому числі: за 2012 рік в сумі 35778,66 грн, за 2013 рік в сумі 71669,42 грн.

26 листопада 2014 року позивачем отримано вимогу від 24 листопада 2014 року № Ф-47/НОМЕР_1 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 107448,08 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою 5 грудня 2014 року позивач направив скаргу на адресу Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області.

16 грудня 2014 року позивач отримав повідомлення від 10 грудня 2014 року №11459/805/17-3, яким його запрошено на 12 годину 00 хвилин 16 грудня 2014 року до Білоцерківської ОДПІ для ознайомлення та підписання протоколу про адміністративне правопорушення.

16 грудня 2014 року посадовою особою відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення № 216, яким встановлено порушення нарахування єдиного соціального внеску, що викладено в акті перевірки від 24 листопада 2014 року №3616/17-3//152.

16 грудня 2014 року посадовими особами відповідача складено акт про відмову від підпису протоколів про адміністративне правопорушення від 16 грудня 2014 року №215 та №216 у зв'язку із неявкою позивача, який направлено на його адресу. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення цей акт від позивач не отримав.

25 грудня 2014 року посадовою особою відповідача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 216, якою за порушення частини першої статті 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) позивача притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 340 грн.

25 грудня 2014 року посадовими особами відповідача складено акт про неявку для розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення та неотримання постанови про накладення адміністративного стягнення, який разом з постановою направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частини першої статті 165-1 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною першою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходили з того, що незгода позивача з розрахунком суми недоїмки та узгодження її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку не пов'язано зі складом правопорушення та порядку нарахування єдиного внеску; позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження правомірного нарахування єдиного внеску, тому в його діях вбачається вина у скоєні правопорушення, передбаченого статтею 165-1 КУпАП; правопорушення вчиненні позивачем є триваючими (продовжуваними), тому відповідачем не порушено строку накладення адміністративного стягнення, оскільки правопорушення виявлено 24 листопада 2014 року, а стягнення накладено 25 грудня 2014 року.

Таким чином, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги висновки, викладені в судових рішеннях, не спростовуються, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - представника позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.