Справа № 822/534/16
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/534/16

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

15 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

третьої особи: ОСОБА_3,

представника третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Хмельницької обласної державної адміністрації, за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Хмельницької обласної державної адміністрації, за участю третьої особи ОСОБА_3, в якому просив: визнати протиправною та скасувати відмову Хмельницької обласної державної адміністрації у наданні ОСОБА_5 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду орієнтованою площею 1,7 га та 1,9 га для рибогосподарських потреб з подальшою передачею в оренду, яка розташована за межами населених пунктів на території Чепелівської сільської ради Красилівського району; визнати протиправним та скасувати розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №98/2016-р від 03.03.2016 року про надання дозволу громадянину ОСОБА_3 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок водного фонду в натурі (на місцевості) із земель державної власності площами 1,9324 га та 1,7025 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Чепелівської сільської ради Красилівського району, з метою подальшої передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб; зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 16 лютого 2016 року про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду орієнтованою площею 1,7 га та 1,9 га для рибогосподарських потреб з подальшою передачею в оренду, яка розташована за межами населених пунктів на території Чепелівської сільської ради Красилівського району.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи і як наслідок - прийняття необґрунтованої постанови.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа та його представник також заперечили стосовно задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду скасувати, а провадження по справі закрити, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, 16 лютого 2016 року ОСОБА_5 звернувся із заявою до Хмельницької обласної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду орієнтованою площею 1,7 га та 1,9 га для рибогосподарських потреб з подальшою передачею в оренду, яка розташована за межами населених пунктів на території Чепелівської сільської ради Красилівського району.

Водночас, разом із заявою як додатки подано: копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування бажаної земельної ділянки, копію дозволу на спеціальне водокористування.

Однак, розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації №98/2016-р від 03.03.2016 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_3, на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №822/2052/15 від 30.06.2015 року, надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок водного фонду в натурі (на місцевості) із земель державної власності площами 1,9324 га та 1,7025 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Чепелівської сільської ради Красилівського району, з метою подальшої передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб.

Таким чином, за результатами розгляду поданої заяви ОСОБА_5 листом від 14.03.2016 року №03/1-1115 відповідач відмовив у наданні такого дозволу, мотивуючи тим, що на вказані земельні ділянки вже надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою.

ОСОБА_5 із вказаною відмовою у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не погодився, вважаючи що його права порушені, звернувся з вказаним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак колегія суддів з такими висновками не погоджується, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про оформлення у власність чи оренду нерухомого майна (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного нерухомого майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №98/2016-р від 03.03.2016 року про надання дозволу громадянину ОСОБА_3 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок водного фонду в натурі (на місцевості) із земель державної власності площами 1,9324 га та 1,7025 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Чепелівської сільської ради Красилівського району, з метою подальшої передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб.

В даному випадку Хмельницька обласна державна адміністрація реалізує свої повноваження власника нерухомого майна, і виступає рівноправним суб'єктом цивільних відносин. Таким чином у відносинах з приводу яких виник спір, відповідач не здійснював владні управлінські функції. А тому, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із відносин права власності, має не публічний, а приватно - правовий характер.

Водночас, варто зазначити, що на реалізацію спірного рішення було прийнято розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №98/2016-р від 03.03.2016 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_3, тобто вказане рішення призвело до виникнення, зміни та припинення цивільних правовідносин, а відтак спори, що виникли з таких правовідносин не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Крім того, завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна позиція щодо правил визначення юрисдикції адміністративних судів наведена в постанові Верховного суду України від 25 лютого 2015 року.

Так, згідно висновку Верховного Суду України який міститься у постанові від 17 лютого 2015 року справа № 21-551а14, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України зазначила, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Приймаючи постанову від 16 грудня 2014 року № 21-544а14, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України також дійшла висновку, що спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

В ході апеляційного розгляду колегією суду встановлено, що на підставі та на виконання оспорюваного розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації №98/2016 р. від 03.03.2013 року третьою особою ОСОБА_3 згідно договору №007 від 20.01.2016 року ТзОВ "Хмельницький центр землеустрою та кадастру" виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для рибогосподарських потреб.

Крім того, позивачем ОСОБА_6 надано в апеляційній інстанції теж виконаний ПФ "Земінвест" згідно договору №103 від 17.07.2013 року проект землеустрою щодо відведення тієї ж земельної ділянки водного фонду з послідуючою передачею в оренду для рибогосподарських потреб, підставою для виготовлення якого слугувало розпорядження Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області №158/2013 р. від 26.04.2013 року.

Таким чином проаналізувавши обставини, що склалися між учасниками процесу в силу винесення суб'єктом владних повноважень рішень, колегія суддів дійшла висновку про виникнення спору про право, що слід роглядати в порядку цивільного судочинства.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, разом з тим, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано ст. 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні цього спору порушена підсудність вирішення вимог, які мали бути вирішенні судом в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (зокрема, постанова від 07 липня 2015 року справа №21-847а15), а в силу вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям ухвали про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2016 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Хмельницької обласної державної адміністрації, за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та скасування розпорядження закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 червня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8