Справа № 2а-957/11/1070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2016 р. м. Київ К/9991/27435/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

за участю:

представника відповідача - Пальцун С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2012 року

у справі № 2а-957/11/1070

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області

про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 15 лютого 2011 року № /0 та № /0.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року позов був задоволений частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року № /0. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2012 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі фізична особа - підприємець ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Фастівською ОДПІ Київської області була проведена невиїзна планова документальна перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої складений акт № 14-3/1702- від 02 лютого 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема: вимоги статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», в результаті чого підприємцю донараховано податку з доходів фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності за 3 місяці 2009 року у сумі 6372,24 грн.; вимоги підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 6.1.1 пункту 6.1 статті 6, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, абзацу 4 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до несплати до бюджету податку на додану вартість на загальну суму 1822653,00 грн., у тому числі: за грудень 2008 року - 28034,00 грн., за січень 2009 року - 14017,00 грн., за квітень 2009 року - 19200,00 грн., за травень 2009 року - 6014,00 грн., за червень 2009 року - 6014,00 грн., за липень 2009 року - 6014,00 грн., за серпень 2009 року - 6014,00 грн., за вересень 2009 року - 6014,00 грн., за жовтень 2009 року - 6014,00 грн., за листопад 2009 року - 6014,00 грн., за грудень 2009 року - 6014,00 грн., за січень 2010 року - 6828,00 грн., за лютий 2010 року - 6828,00 грн., за березень 2010 року - 6828,00 грн., за квітень 2010 року - 6828,00 грн., за травень 2010 року - 6828,00 грн., за червень 2010 року - 6828,00 грн., за липень 2010 року - 10774,00 грн., за серпень 2010 року - 10774,00 грн., за вересень 2010 року - 10774,00 грн.; вимоги абзацу «а» підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», які полягали у неподанні до органу державної податкової служби податкових декларацій з податку на додану вартість за грудень 2008 року, січень - грудень 2009 року, січень - вересень 2010 року.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: у період з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2010 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» шляхом сплати єдиного податку, у період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. У періоді, який перевірявся, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 платником податку на додану вартість зареєстрований не був. Сума одержаного валового доходу за період з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року склала 345973,00 грн., за період з01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року - 489428,04 грн.,за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року - 70085,16 грн., за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року - 336556,64 грн. та з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2010 року - 366444,09 грн.

Також, у акті перевірки було вказано, що перевіркою правильності визначення оподатковуваного доходу, відображеного у деклараціях про доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, була встановлена розбіжність на суму 42481,59 грн. за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року, з огляду на те, що позивач безпідставно включив до складу витрат за січень та березень 2009 року суму витрат 42481,59 грн., понесених у зв'язку з оплатою комунальних платежів та вартості бухгалтерських послуг, оскільки у вказані періоди позивач не отримував доходів.

Крім іншого, у акті перевірки було вказано, що оскільки обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року (у період, коли підприємець перебував на загальній системі оподаткування обліку та звітності) склав 489428,04 грн., то з 01 грудня 2008 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, зобов'язаний був подавати до органу державної податкової служби декларації з податку на додану вартість та здійснювати оподаткування господарських операцій (сума яких за період з 01 грудня 2008 року по 30вересня 20010 року склала 913256,21 грн.) за ставкою податку на додану вартість 20%.

15 лютого 2011 року Фастівська ОДПІ Київської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності на 7965,30 грн., у тому числі: 6372,00 грн. - за основним платежем, 1593,06 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

15 лютого 2011 року Фастівська ОДПІ Київської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 228316,25 грн., у тому числі: 182653,00 грн. - за основним платежем, 45663,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що всі витрати, понесені позивачем, безпосередньо пов'язані з отриманням доходу із наданням приміщень в суборенду (що є основним видом діяльності позивача), мають постійний характер, а надання цих послуг здійснюється на підставі довгострокових договорів, з урахуванням того, що облік доходів та витрат, а також оподатковуваного доходу здійснюється не щомісячно, а щоквартально. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що обсяг виручки позивача у 2008 році перевищив 300000,00 грн., з огляду на що підприємець зобов'язаний був з грудня 2008 року зареєструватись платником податку на додану вартість, подавати звітність з податку на додану вартість та, відповідно, оподатковувати господарські операції податком на додану вартість за ставкою 20% та задекларувати відповідні суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Однак, повністю погодитись з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Пунктом 9.5 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заява про реєстрацію направляється на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу. Податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом десяти днів від дня отримання реєстраційної заяви.

Згідно з підпунктом «а» пункту 9.6 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. Сума одержаного валового доходу за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року склала 489428,04 грн., а за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року - 70085,16 грн. (т.1 арк. справи 11).

Таким чином, з дати перевищення позивачем у 2008 році граничного обсягу оподатковуваних операцій (без податку на додану вартість), встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість», у позивача виник обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати.

При цьому, колегія суддів вказує, що такий обов'язок був закріплений за позивачем до 31 березня 2009 року.

В свою чергу, з 01 квітня 2009 року такий обов'язок у позивача припинився, оскільки з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2010 року позивач застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та звітності шляхом сплати єлиного податку, а обсяг виручки, отриманої підприємцем у вказані періоди, не перевищував встановленого статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», з досґягненням якого у позивача б виник обовязок перейти на загальну систему ополдаткування, обліку та звітності та, зокремва, положень Закону України «Про податок на додану вартість», оскільки до дати переходу на загальну систему оподаткування, обліку та звітності позивач не не є платником податку на додану вартість.

Разом з цим, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки вказаним обставинам.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені порушення судами попередніх інстанцій вимог норм процесуального права щодо всебічного та повного встановлення обставин у справі, як такі, що могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з огляду на встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, згідно частин 2 та 4 статті 227 цього Кодексу є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року № /0 і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення у зазначеній частині.

З огляду на те, що касаційна скарга не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині задоволених позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 15 лютого 2011 року, а судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень згідно положень частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення судів попередніх інстанцій у цій частині підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2012 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року № /0, а справу направити в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна