Справа № 754/2756/16-а
Суддя: Грегуль О. В.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/173/16
Справа №754/2756/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

(постанова суду в повному обсязі складена 21.06.2016 року)

21 червня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Грегуль О. В.

при секретарі - Стригуненко Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2016 року до суду надійшов вищевказаний позов, вимоги якого неодноразово уточнювались у процесі розгляду справи та в якому позивач, посилаючись на порушення своїх пенсійних прав при відмові у поновленні виплати пенсії, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії по інвалідності ІІ групи та зобов'язати відповідача перерахувати розмір пенсії по інвалідності ІІ групи відповідно до чинного законодавства України та поновити виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 05.02.2013 року.

На час розгляду справи, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва.

Позивач зі своїм представником у судове засідання не з'явились, зазначивши у позові прохання про розгляд справи за відсутності позивача і його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і просив у його задоволенні відмовити.

З урахуванням положень ст. 128 КАС України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті за відсутності позивача та його представника.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Як вказує позивач у позові, він до серпня 1996 року проживав на території Ватутінського району м. Києва (на даний час Деснянський район м. Києва) та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи. У зв'язку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, йому було припинено виплату пенсії.

05.02.2016 року позивач звернувся до із письмовою заявою до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про поновлення виплати пенсії.

Листом відповідача від 15.02.2016 року, позивачу відмовлено в поновленні виплати пенсії.

Не погоджуючись із відмовою у поновленні виплати пенсії, позивач подав до суду вищевказаний позов.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 року, відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення

статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону

№ 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем по відношенню до позивача, порушено вищевказані норми права.

Тому, позовні вимоги, суд вважає обґрунтованими.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позову, позивач був звільнений від сплати судового збору, тому, компенсація судових витрат, поклається на рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 4-16, 158-164 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо не поновлення виплати пенсії по інвалідності ІІ групи ОСОБА_1 та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати розмір пенсії по інвалідності ІІ групи відповідно до чинного законодавства України та поновити виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 05.02.2013 року.

Компенсацію судових витрат, покласти на рахунок Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: