Справа № 803/1724/14
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 р. Справа № 876/9415/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 26.08.2014року звернулась з позовом до Міністерства внутрішніх справ України , Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області у Волинській області про визнання неправомірними дій відповідачів щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги за фактом загибелі ОСОБА_3 та зобов'язання відповідачів провести виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), або інвалідності працівника міліції, затвердженої постановою КМ України № 707 від 12.05.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Чоловік позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в органах внутрішніх справ України, а саме в УМВС України у Волинській області в період з 19.02.2003 року (наказ УМВС № 24 від 29.02.2003 року) до дня загибелі, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 року на автодорозі сполученням «Київ-Ковель-Ягодин» біля повороту на смт. Луків Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої чоловік позивача загинув.

По даному факту, відповідачем 2 в 2010 році проведено службове розслідування за фактом загибелі чоловіка позивача. За результатами службового розслідування (висновок від 01.08.2010 року) встановлено, що смертельний нещасний випадок з старшим дільничим інспектором Турійського РВ УМВС України у Волинській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 трапився в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Вироком Турійського районного суду від 24.03.2013 року, що набрав законної сили громадянка ОСОБА_4 визнана винною в скоєнні ДТП, внаслідок якої загинув чоловіка позивача. У вироку суду містяться висновки, що трагічний випадок з ОСОБА_3 стався під час проходження служби, при охороні громадського порядку і боротьбі зі злочинністю.

Будучи не згідною з висновком службового розслідування від 2010 року позивач ІНФОРМАЦІЯ_3 року звернулась з заявою в УМВС України у Волинській області з проханням переглянути матеріали службового розслідування нещасного випадку у зв'язку з набранням законної сили вироком Турійського районного суду від 23.04.2013 року і провести нове розслідування факту нещасного випадку.

Відповідно до Акту № 26 про нещасний випадок, затвердженого т.в.о. начальника УМВС України у Волинській області Щадило А.А. 23.10.2013 року встановлено, що смертельний нещасний випадок із старшим дільничим інспектором міліції СДІМ Турійського РВ УМВС України у Волинській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 трапився в період проходження служби, при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю, в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

В червні 2014 року позивач звернулась з письмовою заявою в УМВС України у Волинській області про виплату одноразової грошової допомоги за фактом загибелі її чоловіка ОСОБА_3 За змістом відповіді з УМВС України у Волинській області слідує, що матеріали, які були направлені в МВС України розглянуті Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку без права на отримання одноразової грошової допомоги. Відмова в виплаті одноразової грошової допомоги обґрунтована пунктом 7 «Порядку виплати одноразової грошової допомоги разі загибелі чи інвалідності працівника міліції» затвердженого Постановою КМУ № 707 від 12.05.2012 року , яким визначено, що працівники міліції, а в разі їх загибелі, члени його сім'ї, або батьки можуть пред'явити МВС вимоги виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події , що дає право на отримання такої допомоги.

Позивач вважає, що така відмова є безпідставною та незаконною, оскільки в висновку службового розслідування від 2010 року обставини трагічного випадку, які б відповідно до пункту 7 Порядку могли стати підставою для виплати одноразової грошової допомоги були відсутні. В позивача на той час були відсутні підстави для звернення про виплату одноразової грошової допомоги. В той час слухання кримінальної справи за фактом трагічної загибелі її чоловіка в Турійському районному суді не було закінчено. Ці обставини були встановлені лише на підставі вироку Турійського районного суду, що вступив в законну силу в 2013 році, нового службового розслідування, що було проведено на підставі моєї заяви в жовтні 2013 року.

Оскаржуваною постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2014 року - задоволено позов частково.

У поданій апеляційній скарзі відповідачі Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області просять зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційними скаргами обґрунтовують, тим, що Відповідно до абзацу 5 пункту 7 "Порядку виплати одноразової грошової допомоги разі загибелі чи інвалідності працівника міліції" затвердженого Постановою КМ України № 707 від 12.05.2012 року передбачено, що працівник міліції, у разі його загибелі (смерті) члени його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батьки та утриманці можуть пред'явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги. Зазначеною нормою не передбачено поновлення строку звернення з вимогою про виплату такої допомоги у зв'язку з його пропуском через будь-які поважні причини.

Як вбачається із матеріалів справи з дня загибелі ОСОБА_3 до моменту звернення позивача з заявою до УМВС України у Волинській області про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв'язку із загибеллю її чоловіка минуло майже 4 роки.

Крім того, відповідач 1 звертає увагу суду на те, що після подачі документів згідно з пунктом 7 Порядку УМВС України у Волинській області подало до Міністерства внутрішніх справ висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

Міністерство у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, для проведення виплати. Даний пункт свідчить про те, що виплату одноразової грошової допомоги працівникам УМВС України у Волинській області або членам їх сімей здійснює саме УМВС України у Волинській області.

А отже вимога позивача про зобов'язання всіх відповідачів, у тому числі і МВС України, провести виплату згаданої допомоги не ґрунтується на нормах права. Таким чином, відповідачі, відмовляючи у червні 2014 року у проведенні ОСОБА_2 виплати одноразової грошової допомоги, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як то встановлено частиною 2 статті 19 Конституції України, і ніяким чином не порушували прав та інтересів позивача.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані скарги не підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відмови позивачу в призначені одноразової грошової допомоги в листопаді 2010 року стало передчасність такої вимоги, оскільки відсутні висновки відповідної авто технічної експертизи та рішення органів слідства щодо встановлення винних у скоєнні ДТП. Таким рішенням відповідач 1 фактично обумовив реалізацію законного права позивача настанням певних обставин, які не залежать від волі позивача, що, в свою чергу, мало безпосереднім наслідком переривання перебігу строку встановленого абзацом 5 пункту 7 Порядку, який відновив свій перебіг з набранням законної сили вироком Турійського районного суду від 24.03.2013 року - 29.08.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач повторно звернулась до відповідача 2 з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги за фактом загибелі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Таким чином, суд вважає, що позивачем дотримано трирічного строку на звернення з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про міліцію", у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених КМ України.

На виконання вказаної норми постановою КМ України від 12.05.2007 року за № 707 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції.

Пунктом 7 Порядку визначено, що орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати. Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям. Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі. Працівник міліції, податкової міліції, у разі його загибелі (смерті) члени його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батьки та утриманці можуть пред'явити МВС та ДПА вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року на автодорозі "Київ-Ковель-Ягодин" біля повороту на смт. Луків Волинської області сталося дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув чоловік позивача ОСОБА_3, що проходив службу в УМВС України у Волинській області на посаді старшого дільничного інспектора сектору дільничних інспекторів міліції Турійського РВ.

Відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року № 1346, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 року за № 83/7404, уповноваженою комісією створеною відповідачем 2 було проведено розслідування цього нещасного випадку.

На підставі спеціального розслідування комісія дійшла висновку, що смертельний нещасний випадок із старшим дільничним інспектором міліції СДІМ Турійського РВ УМВС України у Волинській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 стався в період проходження служби, при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньої участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю, про що складені відповідні акти розслідування нещасного випадку форми Н-5 і про нещасний випадок форми Н-1 від 28.10.2010 року.

Вказані матеріали спеціального розслідування 02.11.2010 року відповідачем 2 були скеровані до відповідача 1 для затвердження. Однак листом від 23.11.2010 року № 21879/Вн відповідач 1 відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), або інвалідності працівника міліції, затвердженої постановою КМ України № 707 від 12.05.2007 року з підстав передчасності висновків викладених у матеріалах службового розслідування, мотивуючи свою відмову відсутністю висновку відповідної авто технічної експертизи та рішення органів слідства щодо встановлення винних у скоєнні ДТП.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивач звернулась з заявою до відповідача 2 з проханням переглянути матеріали спеціального розслідування нещасного випадку по факту смерті її чоловіка старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3, в зв'язку з набранням 29.08.2013 року законної сили вироком Турійського районного суду від 23.04.2013 року.

За матеріалами додаткового службового розслідування відповідачем 2 складено відповідний висновок від 23.10.2013 та акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) форми Н-5, акт № 26 про нещасний випадок (у тому числі поранення) форми Н-1, акт № 27 (у тому числі поранення) форми Н-1. Розслідуванням встановлено, що смертельний нещасний випадок із старшим дільничним інспектором міліції СДІМ Турійського РВ УМВС України у Волинській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 трапився в період проходження служби, при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю, в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Відповідачем 2 08.04.2014 року листом за № 7/271 надіслало відповідачу 1 матеріали службового розслідування для розгляду та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) працівника міліції ОСОБА_3 Відповідачем 1 листом від 03.06.2014 року № 15/5-3023 було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції в зв'язку із пропуском позивачем трирічного терміну на звернення з відповідної вимогою.

З системного аналізу положень Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції вбачається, що Міністерство внутрішніх справ наділено повноваженнями на відмову у прийнятті рішення про призначення виплати, зокрема, у випадку недотримання працівником міліції, податкової міліції, у разі його загибелі (смерті) членами його сім'ї строку на пред'явлення вимоги щодо виплати грошової допомоги, що унеможливлює здійснення цієї виплати відповідним органом внутрішніх справ.

Таким чином, самі по собі дії, як Міністерства внутрішніх справ так і відповідного органу внутрішніх справ, направлені на відмову у виплаті одноразової грошової допомоги вчиняються цими суб'єктами на виконання функцій та реалізацію повноважень визначених чинним законодавством.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідачів щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги за фактом загибелі ОСОБА_3 до задоволення не підлягають, оскільки вчинені у межах повноважень наданих відповідачам чинним законодавством.

Безпосереднім наслідком вчинення вказаних дій є прийняття відповідачем 1 рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, яке знайшло своє відображення у формі листа відповідача 1 від 03.06.2014 року № 15/5-3023. Саме цей лист, як рішення суб'єкта владних повноважень, підлягає оцінці судом на предмет відповідності чинному законодавству України. Однак, позивач в адміністративному позові не просить суд надати правову оцінку саме рішенню відповідача 1.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, суд, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів сторін вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та надати оцінку рішенню відповідача 1, безпосередньо яким відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги за фактом загибелі ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Об'єктом судового захисту, відповідно до вказаної норми, є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до пункту 3.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004), у загально соціологічному значенні категорія "інтерес" розуміється, як об'єктивно існуюча і суб'єктивно усвідомлена соціальна потреба, як мотив, стимул, збудник, спонукання до дії; у психології - як ставлення особистості до предмета як до чогось для неї цінного, такого, що притягує. В юридичних актах термін "інтерес", враховуючи його як етимологічне, так і загально соціологічне, психологічне значення, вживається у широкому чи вузькому значенні як самостійний об'єкт правовідносин, реалізація якого задовольняється чи блокується нормативними засобами.

У пункті 3.4 Рішення зазначено, що, виходячи зі змісту частини 1 статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

З урахуванням наведеного поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти, як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

З матеріалів справи вбачається, службовими розслідуваннями проведеними відповідачем 2 в жовтні 2010 року та жовтні 2013 року було встановлено, що смертельний нещасний випадок із старшим дільничним інспектором міліції СДІМ Турійського РВ УМВС України у Волинській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 трапився в період проходження служби, при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю, в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

А відтак, позивач, як дружина загиблого працівника міліції, має всі законні підстави на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої чинним законодавством України.

Водночас, судом встановлено, що підставою для відмови позивачу в призначені одноразової грошової допомоги в листопаді 2010 року стало передчасність такої вимоги, оскільки відсутні висновки відповідної авто технічної експертизи та рішення органів слідства щодо встановлення винних у скоєнні ДТП. Таким рішенням відповідач 1 фактично обумовив реалізацію законного права позивача настанням певних обставин, які не залежать від волі позивача, що, в свою чергу, мало безпосереднім наслідком переривання перебігу строку встановленого абзацом 5 пункту 7 Порядку, який відновив свій перебіг з набранням законної сили вироком Турійського районного суду від 24.03.2013 року - 29.08.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач повторно звернулась до відповідача 2 з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги за фактом загибелі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Таким чином, суд вважає, що позивачем дотримано трирічного строку на звернення з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції.

Відповідно до приписів частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов переконливого висновку, що рішення про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) працівника міліції з підстав викладених у листі від 03.06.2014 року № 15/5-3023 за відсутності інших підстав для відмови, прийняте без врахування усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, тобто є необґрунтованим, а тому підлягає до скасування як незаконне.

Зважаючи на протиправність відмови відповідачів у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги з підстав недотримання строку на звернення з відповідною вимогою та беручи до уваги відсутність інших підстав для відмови, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідачів провести виплату одноразової грошової допомоги за фактом загибелі ОСОБА_3 При цьому судом не беруться до уваги доводи відповідача 1 про, що фактично виплата одноразової грошової допомоги здійснюється відповідачем 2, а тому вимога про зобов'язання відповідача 1 провести виплату згадану виплату не ґрунтується на нормах права.

Як зазначалось вище, пунктом 7 Порядку визначено наступне. Орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати. Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям. Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі. Таким чином, під зобов'язанням відповідачів провести виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), або інвалідності працівника міліції, слід розуміти виконання відповідачами передбачених для кожного з них чинним законодавством дій для здійснення вказаної виплати.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області - залишити без задоволення.

постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2014 року у справі № 803/1724/14 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар