Справа № 826/23109/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

22 червня 2016 року № 826/23109/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів Федорчука А.Б., Кузьменка В.А. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом Адвокатського об`єднання «Лещенко, Дорошенко і партнери»
до відповідачаАдміністрації Державної прикордонної служби України
провизнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач Адвокатське об`єднання «Лещенко, Дорошенко і партнери» звернувся в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до відповідача Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - ДПС України), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо ненадання відповіді за адвокатськими запитами за вих. від 20.08.2015 р. №2-і/00004/2015-14/41 та від 07.09.2015 р. №2-і/00004/2015-14/43;

- зобовязати відповідача надати повні відповіді на адвокатські запити за вих. від 20.08.2015 р. №2-і/00004/2015-14/41 та від 07.09.2015 р. №2-і/00004/2015-14/43 у строки, визначені діючим законодавством.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2015 р. головуючим суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до попереднього судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2015 р. головуючим суддею Добрянською Я.І. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Так, в обґрунтування позовних вимог серед іншого зазначено, що відмова відповідача у наданні інформації за адвокатським запитом є неправомірною та такою, що порушує гарантії адвокатської діяльності та професійні права адвоката, передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та підлягає судовому захисту.

До судового засідання 19.02.2016 р. представники сторін, будучи належним чином повідомленими по дату, час та місце розгляду справи, не прибули, при цьому попередньо позивачем скеровано до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

У справі наявні письмові заперечення відповідача, згідно яких відповіді Адміністрації Держприкордонслужби від 01.09.2015 р. № 0.14-9829/0/6-15 на адвокатський запит № 2-І/00004/2015-14/41 від 20.08.2015 р. та від 01.09.2015 р. № 0.14-10388/0/6-15 на запит №2-і/0/43 від 14.09.2015 року було надано своєчасно, повно у межах компетенції та відповідно до чинного законодавства, що повністю спростовує звинувачення Адміністрації Держприкордонслужби у неправомірних діях пов`язаних із відмовою у наданні інформації.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з`ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатським об`єднанням «Лещенко, Дорошенко і партнери» 24.03.2015 р. укладено із ОСОБА_1 (Клієнт) Договір про надання правової допомоги за №00004.

Адвокатське об`єднання відповідно до п. 2.1 указаного Договору про надання правової допомоги Клієнту визначено адвоката Дорошенко Костянтина Костянтиновича та видані повноваження для виконання отриманого доручення.

Згідно умов п. 1.1 Договору про надання правової допомоги адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту правову допомогу у всіх цивільно-правовий адміністративно-правових спорах з Державною прикордонною службою та у цивільних адміністративних справах з Державною прикордонною службою України з будь-яким позовними вимогами, незалежно від сторони по справі, а також правову допомогу при звільненні Клієнта з військової служби в Державній прикордонній службі.

Як зазначено позивачем, 11.11.2011 р. ОСОБА_1 було укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та остання вступила на військову службу за контрактом осіб рядового та сержантського складу. При цьому, згідно пояснень позивача, п. 5 Контракту визначено строк його дії у 3 роки, тобто до 11.11.2014 р.

В той же час із серпня 2014 р. по березень 2015 р. Клієнт декілька разів зверталась із рапортом до керівника ОКОЗ Державної прикордонної служби України про звільнення її військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту та небажанням продовжувати військову службу й укладати новий контракт.

Усі рапорти, згідно з поясненнями позивача, про звільнення Клієнта ОКОЗ ДПС України відхилив, строк дії контракту продовжив до закінчення особливого періоду в державі або оголошення рішення про демобілізацію в односторонньому порядку.

Востаннє 14.08.2015 р. Клієнт зверталась із рапортом про звільнення з військової служби з 19.08.2015 р., на підставі п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку із закінченням особливого періоду.

А відтак, як йдеться у позовній заяві, з метою захисту гарантованих прав, свобод та інтересів Клієнта за Договором про надання правової допомоги адвокатом Дорошенко К.К. направлено до Державної прикордонної служби України як до розпорядника та власника інформації адвокатський запит з вимогою про надання змістовної відповіді на поставлені запитання та копій документів на підтвердження викладеної інформації у відповіді.

Адвокатський запит направлено за допомогою поштового зв`язку 20.08.2015 р. за вих. №2-1/00004/2015-14/41 рекомендованим листом з повідомленням.

До адвокатського запиту додано завірену копію ордера про надання правової допомоги серії KB за №156753 від 25.03.2015 р., завірену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 5558 від 26.02.2015 р. та витяг (виписка) за договору про надання правої допомоги від 25.03.2015 р.

Вказаний адвокатський запит відповідачем отримано 25.08.2015 р., про що свідчить відмітка та підпис на рекомендованому повідомленні за від 20.08.2015 р. №071.

07.09.2015 р. на адресу позивача надійшов лист від відповідача від 01.09.2015 р. за вих. № 0.14-9829/0/6-15.

Як встановлено судом, у зазначеному листі позивачу повідомлено, що Адміністрацією Державної прикордонної служби України відмовлено у наданні інформації на питання 1, 2, 3, 4, 5, 6, 11, 12, зазначені у адвокатському запиті, з посиланням на абз. 3 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки, на думку відповідача, дані питання носять характер надання роз`яснень та консультацій положень законодавства.

Не погоджуючись з викладеною відповіддю на запитувану інформацію, адвокатом Дорошенко К.К. повторно направлено адвокатський запит від 07.09.2015 р. за вих. №2-1/00004/2015-14/43, який зареєстровано у канцелярії Держприкордонслужби в той же день (копія адвокатського запиту додається).

До даного адвокатського запиту також додано завірену копію ордера про надання правової допомоги від 25.03.2015 р. серії KB за №156753, завірену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.02.2015 р. №5558 та витяг (виписку) з договору про надання правої допомоги від 25.03.2015 р..

У повторному адвокатському запиті адвокат Дорошенко К.К. звернув увагу

відповідача, що первісний адвокатський запит не містить вимоги про надання роз`яснень

та консультацій положень діючого законодавства та повторно надано письмову вимогу

надати повну й по суті поставлених запитань відповіді та необхідні документи на підтвердження викладеної інформації в адвокатському зверненні.

Разом з тим, у відповідь на вказаний адвокатський запит 20.09.2015 р. від відповідача отримано лист від 14.09.2015 р. за вих. № 0.14-10388/0/6-15, в якому проінформовано про те, що розглянуто адвокатський запит від 07.09.2015 р., а також повідомлено про те, що п. 1-6 запиту стосуються роз`яснень та положень законодавства та на такі запитання відповіді надані не будуть, оскільки запитувана інформація не входить до компетенції Адміністрації Держприкордонслужби України.

Окрім цього, позивача повідомлено про факт надання вичерпної відповіді у листі від 01.09.2015 р. стосовно правових підстав перебування Клієнта на військовій службі, але в той же час зауважено про необхідність отримання інформації про проходження та звільнення з військової служби безпосередньо від командира військової частини, де власне проходить військова служба ОСОБА_1 .

Відтак, вважаючи зазначені листи ДПС України протиправними та такими, що фактично не відповідають на поставлені у адвокатських запитах питання, що, на думку позивача, порушує його права та законні інтереси, останній за їх захистом звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ Про інформацію кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно до статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Забороняється вилучення і знищення друкованих видань, експонатів, інформаційних банків, документів з архівних, бібліотечних, музейних фондів, крім встановлених законом випадків або на підставі рішення суду.

Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Нормою п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 р. №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі Закон №5076) адвокатською діяльністю є незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При цьому п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону №5076 передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Вимоги до адвокатського запиту встановлені положеннями ст. 24 Закону №5076.

Так, нормою ч. 1 даної статті передбачено, що адвокатський запит це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Тобто, як вбачається з аналізу згаданої норми, однією із характерних ознак адвокатського запиту згідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №5076 є звернення адвоката з метою отримання інформації та/або копій документів, необхідних йому саме для надання правової допомоги клієнту.

Згідно до ч. 1 ст. 26 Закону №5076 адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №5076 орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Під час судового розгляду справи судом досліджено наявні у матеріалах справи копії спірних адвокатських запитів позивача від 20.08.2015 р. №2-і/00004/2015-14/41 та від 07.09.2015 р. №2-і/00004/2015-14/43, а також проаналізовано їх зміст на відповідність ст. 24 Закону №5067.

Так, оцінивши також зміст наданих суб`єктом владних повноважень відповідей на дані адвокатські запити, суд вважає за доцільне зазначити, що в разі формулювання відповіді на питання 1-6 та 11-12 запиту від 20.08.2015 р. №2-і/00004/2015-14/41 та 1-6 запиту від 07.09.2015 р. №2-і/00004/2015-14/43 фактично Адміністрація Держприкордонслужби України, на адресу якої скеровано такі запити, повинна буде здійснити аналіз діючих законодавчих положень щодо початку, перебігу, нормативно - правового оформлення дії особливого та воєнного стану, мобілізації, співвідношень окремих норм Конституції України тощо, тобто відповідь на дані поставлені питання, в разі її надання, на переконання суду, матиме характер консультації та/або роз`яснення положень законодавства, що регулює правовідносини клієнта позивача з органами Державної прикордонної служби України.

А відтак, адвокатські запити позивача від 20.08.2015 р. №2-і/00004/2015-14/41 та від 07.09.2015 р. №2-і/00004/2015-14/43 в частині питань 1-6, 11-12, та 1-6 відповідно не узгоджуються із положеннями абз. 3 ч. 1 ст. 24 Закону №5076.

Разом з тим відповідь на решту запитань, поставлених у згаданих адвокатських запитах та які за своїм змістом стосуються одних і тих же правовідносин, відповідачем по суті надано, не зважаючи при цьому на відсутність конкретизованого розподілу за кожним поставленим питанням.

Таким чином, заявлені в рамках даної справи позовні вимоги є необґрунтованими, спростовуються фактичними обставинами справи, а тому задоволенню не підлягають.

В той же час додатково суд зауважує, що ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом у справі №826/18425/16 до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України, Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування протоколу та зобов`язання вчинити дії, при цьому позивачем мотивовано позовні вимоги тим, що не існує жодної правової підстави перебування позивача на військовій службі в органах Державної прикордонної служби України, а тому порушені права позивача потребують судового захисту шляхом зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби в запас.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.12.2015 р. у справі №826/18425/16, залишеною без змін судом апеляційної інстанції у задоволенні позовних вимог відмовлено, при цьому судом зазначено, що позивачу неодноразово роз`яснювалися вимоги законодавства та порядок звільнення.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз (ч. 2).

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді А.Б. Федорчук

В.А. Кузьменко