Справа № 814/4071/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/4071/15

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича, 3-ї особи Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

11.11.2015р. ОСОБА_2 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю., 3-ї особи ПАТ «Банк «Київська Русь», в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова О.Ю. щодо не включення її до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова О.Ю. включити її до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем, всупереч вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було неправомірно та безпідставно не включено її до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова О.Ю. щодо не включення ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова О.Ю. включити ОСОБА_2 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» 14.03.2016р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.02.2016р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони жодного разу не прибули з невідомих підстав, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

19.03.2015р. між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір банківського рахунку №26346-82 в національній валюті, відповідно до умов якого банк відкрив позивачу поточний рахунок НОМЕР_1 та зобов'язався здійснювати його розрахунково-касове обслуговування.

Цього ж дня, т.б. 19.03.2015р., ТОВ «Каскадмонтажстрой» на рахунок позивача було перераховано 192 300 грн. (виписка по банківському рахунку від 19.03.2015р.).

19.03.2015р. Постановою Правління Національного банку України №190, ПАТ «Банк «Київська Русь» було віднесено до категорії «неплатоспроможних».

В той же день, т.б. 19.03.2015р., Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно з яким, з 20.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Волкова О.Ю. Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Банку.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «Банк «Київська Русь», Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №116 від 15.06.2015р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» до 19.07.2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. до 19.07.2015р. включно.

05.08.2015р. позивач звернувся до Уповноваженої особи із заявою, у якій просив здійснити виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, але відповідачем необхідних заходів реагування вжито не було.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті задовольняючи позов у повному обсязі, суд 1-ї інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 4 цього Закону №4452-VI визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд здійснює функції в межах своїх повноважень, визначених цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до вимог пп.4 ч.2 ст.4 даного Закону №4452-VI, на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 1 ст.3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. А відповідно до ч.1 ст.1 цього ж Закону №4452-VI, виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду та згідно з ч.3 ст.12 має повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Як слідує зі змісту приписів ч.1 ст.26 цього ж Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом і кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

У відповідності до приписів ч.1 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Частина ж 3 цієї ж статті, зобов'язує Виконавчу дирекцію Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних і призначити з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Отже, враховуючи зміст п.17 ч.1 ст.2, ст.ст.34-37 Закону №4452-VI, якими визначені повноваження Уповноваженої особи Фонду, відповідач є представником Фонду, який діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Крім того, зі змісту ч.ч.2,3 ст.38 Закону №4452-VI видно, що дана стаття визначає перелік підстав, за наявності яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є «нікчемними» та, в свою чергу, наділяє Уповноважену особу Фонду усіма необхідним повноваженнями для перевірки усіх укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних. Однак, при цьому, таке право дійсно не є абсолютним, так як кореспондується з обов'язком встановлювати обставини, з якими закон пов'язує нікчемність спірного правочину.

Таким чином, нормами спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прямо передбачено обов'язок Уповноваженої особи здійснити перевірку банківських операцій та правочинів на предмет виявлення ознак їх нікчемності. Отже, Уповноваженою особою, в даному випадку, на вимогу ст.ст.36,37,38 цього Закону і було ініційовано та впроваджено проведення такої перевірки, результатом чого стало визнання спірного правочину «нікчемним».

Як видно з матеріалів справи, саме з метою дотримання вказаних вимог Закону Уповноваженою особою і було проведено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених ч.3 ст.38 Закону.

По справі встановлено, що за результатами вказаної перевірки було виявлено наявність ознак нікчемності у спірному договорі укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Київська Русь».

Судовою колегією з матеріалів справи також встановлено, що згідно виписки по особовому рахунку НОМЕР_2, станом на 19.03.2015 року, який відкритий у ПАТ «Банк «Київська Русь» та належить ТОВ «Каскадмонтажстрой», фактично вбачається «дороблення» грошових коштів в загальній сумі 7 884 300 грн., т.б. товариством було вчинено 41 операцію перерахування коштів зі свого особового рахунку на рахунки інших фізичних осіб (в т.ч. і позивачки), з призначенням платежу: «надання зворотної фінансової допомоги» (а.с.83).

Тобто, з вказаного особовому рахунку НОМЕР_2, який належить ТОВ «Каскадмонтажстрой», на особовий рахунок НОМЕР_3, який належить позивачу ОСОБА_2, було перераховано частину (з цих 7 884 300 грн.) грошових коштів у загальній сумі 192 300 грн.

При цьому, слід звернути увагу на те, що таке перерахування коштів ТОВ «Каскадмонтажстрой» на особовий рахунок позивачки здійснювалося за Договором про надання зворотної фінансової допомоги, тобто на поворотній основі, і фактично надавало можливість ТОВу «Каскадмонтажстрой», як власнику основного вкладу (7884300 грн.), розмір якого перевищує суму 200 000 грн., та повернення якого в цілому не гарантується Фондом, отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що, в свою чергу, є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами.

Також, слід зауважити, що це перерахування коштів здійснювалось у безготівковій формі з іншого рахунку, тобто кошти надійшли не від позивачки, а внаслідок «дроблення» рахунку іншого клієнта Банку (юридичною особи, яка не є вкладником у розмірі положень ст.2 Закону, розмір вкладу якої становить значно більше гарантованої суми), відтак вищезазначені обставини свідчать, що ТОВ «Каскадмонтаж» мало на меті отримання коштів не від ПАТ «Банк «Київська Русь» і не за рахунок Банку, а від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто державних коштів.

Так, дії товариства щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на рахунки інших фізичних осіб, відкриті в ПАТ «Банк «Київська Русь», були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунку клієнта - ініціатора операцій на момент здійснення операції перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом, і, відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни ПАТ «Банк «Київська Русь», для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та реалізації його майна.

При цьому, слід звернути увагу і на той факт, що усі зазначені операції (в т.ч. і спірна) із перерахування грошових коштів з поточного рахунку юридичної особи на рахунки фізичних осіб, відкриті в Банку, були здійсненні в період дії Постанови Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії «проблемних».

А отже дані фінансові операції (в т.ч. і спірна) проводились у той час (період), коли Банк вже мав значну кількість невиконаних грошових зобов'язань перед іншими клієнтами-кредиторами, хоча вказана Постанова НБУ не несла ніяких обмежень чи заборон клієнтам банку, та не міг своєчасно і в повному обсязі виконувати їх грошові вимоги.

Таким чином, видача, виплата або перерахування реальних коштів в дійсності не проводилася, натомість на підставі поданих позивачкою платіжних документів, у даному випадку, фактично відбувалось виключно коригування структури банківського балансу через зміну обліку грошових зобов'язань, що, в свою чергу, призвело до штучного створення правових підстав для виникнення у Фонду обов'язку здійснити виплату суми гарантованого відшкодування по таким операціям.

Так, у відповідності до приписів п.7 ч.3 ст.38 вказаного вище Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстав: банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою падання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

А як було зазначено вище, тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено строком на 3 місяці - з 20.03.2015 по 19.06.2015 року включно.

Також, 19.03.2015 року призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь», (п. 3 рішення ФГВФО №61 від 19.03.2015р).

З вказаного вбачається, що у наведеному вище Законі в редакції станом на 19.03.2015 року йдеться саме про призначення уповноваженої особи, а не про час, коли уповноважена особа приступила до виконання обов'язків, оскільки є імперативна норма права, яка вказує на те, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту) тощо.

З урахуванням наведеного, будь-які правочини вчинені органами правління ПАТ «Банк «Київська Русь» 19.03.2015 року, не відповідають вимогам закону, а отже судом 1-ї інстанції помилково встановлено, що в зазначених вище постановах Національного банку України та Фонду не вказано про заборону банку вчиняти правочини, оскільки є імперативна норма права, яка вказує на те, що з дня початку процедури виведення Фондом банку ч ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку, в тому числі керівників відділень Банку, та осіб що діють за довіреністю.

Таким чином з урахуванням ч 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», будь-які правочини, вчинені органами управління та керівниками банку 19.03.2015 року є нікчемними.

До того ж, як слідує зі змісту положень ч.2 ст.1058 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

А згідно із ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (банківське обслуговування тощо).

При чому, слід зазначити, що умови публічного договору є однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати перевагу одному споживачеві перед іншим щодо укладання публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов чинним цивільним законодавством не передбачена.

Отже, приймаючи до увагу вищезазначені обставини та норми діючого у цій сфері законодавства, судова колегія вважає, що вказана вище угода була укладена з позивачем всупереч чинному законодавству України.

Таким чином, за вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач, в даному конкретному випадку, фактично отримав можливість до штучного зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування перерахованих йому іншим вкладником грошових коштів в межах гарантійного розміру 200 000 грн. за рахунок держави в істотній перевазі порівняно з іншими кредиторами.

У відповідності до вимог ст.26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом, а саме - п.7 ч.4 ст.26 Закону - за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку.

Отже, за таких обставин, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб взагалі не повинен здійснювати виплати за спірним (штучним) вкладом позивача, оскільки при укладенні спірної угоди фактично були встановлені привілеї від банку, завдяки яким клієнт отримав суттєві фінансові привілеї від банку, а тому виплати за такими вкладами, у відповідності до п.7 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - не проводяться.

Крім іншого, слід зазначити ще й про те, що в даному випадку, судом 1-ї інстанції помилково не було взято до уваги і норми «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валютах» №492 від 12.11.2013р., п.10.19 якої, встановлено, що на вкладний (депозитний) рахунок зараховуються, зокрема, кошти в іноземній валюті, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу. Тобто, законодавець визначає можливість здійснення такого зарахування виключно на індивідуальних умовах, що викладені в договорі.

Також, ч.3 ст.2 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що вкладні кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Порядок залучення вкладів банками України від фізичних осіб врегульований «Інструкцією про проведення касових операцій банками в Україні» (затв. постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. №174) та «Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (затв. постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №492).

Так, відповідно до п.2.9 Інструкції №174, банк (філія, відділення) зобов'язані видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (2-й примірник прибуткового касового ордеру) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для включення особи до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача, є наявність у неї права на відповідний вклад, що має підтверджуватись банківським документом, зокрема, квитанцією про внесення коштів на її рахунок (яких у позивача не має).

Положення ж Інструкції №492, в свою чергу, дозволяють відкривати вкладний (депозитний) рахунок на користь 3-ї особи шляхом укладення договору банківського вкладу, але в такому випадку договір банківського вкладу укладається саме з такою фізичною особою про відкриття вкладного (депозитного) рахунку на користь 3-ої особи (п.10.7-10.8).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, жодних умов щодо можливості зарахування коштів з рахунку 3-ї особи спірний Договір банківського вкладу не містить.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відповідно, про правомірність дій та рішень відповідача.

При цьому, також одночасно слід вказати, що аналогічна позиція з цього спірного питання була вже неодноразово висловлена як ВАС України, зокрема в ухвалах від 28.01.2016р. (справа №К/800/40534/15) і від 24.03.2016р. (справа №К/800/50411/15), так і ВС України, зокрема в постанові від 20.01.2016р.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, за вказаних обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.ст.11,162,202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко