Справа № 2-а-149/11/1416
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-149/11/1416

Категорія:11.5Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Кравця О.О. та Єщенка О.В.

при секретарі Ступак Ю.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2011 року за позовом публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк"до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, треті особи ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приват Банк» про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк»( далі ПАТ «Ерсте Банк») звернулося з позовом до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - ДВС) про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 30 жовтня 2007 року між Банком та третьою особою - ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 18338 доларів США та в забезпечення виконання якого було укладено договір застави на транспортний засіб Skoda модель Fabia Classic 1.2, 2006р.в., реєстраційний номер BE 7978 AI. Проте 18.06.2010 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ було описано та накладено арешт на вказаний автомобіль у зв'язку з виконанням судового наказу, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва від 11.04.2008р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «Приват Банк»заборгованості у розмірі 11264,15 грн.

Так як на думку позивача вони мають першочергове право на звернення стягнення на спірне майно, оскільки заборгованість боржника складає 157858.70 грн. та вони є заставодержателями спірного майна, вони просили суд звільнити з-під арешту вказаний автомобіль, що зареєстрований за ОСОБА_3, накладеного державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ на підставі Акту опису та арешту майна від 18.06.2010р. серія AB № 004882.

В подальшому позивач доповнив позовні вимоги, просив суд також звільнити з-під арешту вказаний автомобіль, що зареєстрований за ОСОБА_3, накладений державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія AB № 915209.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2011 року позов ПАТ «Ерсте Банк»задоволено - звільнено з-під арешту, накладеного актом державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції-Годіним П.О. від 18.06.2010 року, автомобіль марки Skoda модель Fabia Classic 1.2. 2006р.в., реєстраційний номер BE 7978 AI, звільнено з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 05.05.2008 року, автомобіль марки Skoda модель Fabia Classic 1.2. 2006р.в., реєстраційний номер BE 7978 AI, скасовано заходи забезпечення позову у вигляді заборони Ленінському відділу ДВС ММУЮ проводити будь-які дії, пов'язані з реалізацією транспортного засобу марки Skoda модель Fabia Classic 1.2, 2006р.в., реєстраційний номер BE 7978 AI, накладені на підставі ухвали суду від 30.11.2010 року.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Ленінський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог .

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 30 жовтня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк»та третьою особою ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/2292/73/06/06102, відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 18338 доларів США та в забезпечення виконання зобов'язань якого було укладено договір застави на транспортний засіб Skoda модель Fabia Classic 1.2. 2006р.в. реєстраційний номер BE 7978 AI.

30 жовтня 2007 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис № 5932800 щодо реєстрації обтяження на зазначений транспортний засіб.

Відповідно до наданих суду документів на час розгляду справи у суді заборгованість ОСОБА_3 перед ПAT «Ерсте Банк»складала 157858,70 грн., при цьому відповідно до п.1.1 кредитної угоди строк користування кредитними коштами встановлено до 29 жовтня 2014 року із сплатою 10,99% річних.

Однак за іншими зобовязаннями ОСОБА_3, на підставі наказу №2-н-329, виданого 11.04.2008р Ленінським райсудом м. Миколаєва на виконання рішення по цивільній справі про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», актом державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиці - ОСОБА_5 18.06.2010 року описано та арештовано автомобіль марки Skoda модель Fabia Classic 1.2. 2006р.в., реєстраційний номер BE 7978 AI.

Крім того, на виконання вироку по кримінальній справі, яким ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286ч.1 КК України, постановою державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_4 05.05.2008 року, автомобіль марки Skoda модель Fabia Classic 1.2. 2006р.в., реєстраційний номер BE 7978 AI також було арештовано, як майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

До юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Зокрема, розділом VII Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року визначено інший порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, тому такі спори не належать до юрисдикції адміністративних судів.

До цивільної юрисдикції належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень, ухвалених загальними судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року.

Однак, як зазначено в Постанові Пленуму ВАС України №3 від 13.12.2010р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби»судам слід враховувати при розгляді, що статтею 409 Кримінально-процесуального кодексу України визначено суд, що вирішує питання, пов'язані з виконанням вироку в частині, примусове виконання якої здійснює державна виконавча служба (рішень щодо стягнення у вигляді штрафу, конфіскації майна тощо), проте не встановлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні вироків, у тому числі тих, що стосуються вирішення цивільних позовів у кримінальних справах, тому відповідно до статті 181 КАС України такі справи підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому слід враховувати, що статтею 1212 ГПК та статтею 383 ЦПК від 18 березня 2004 року та КК України визначено обмежене коло осіб, які мають право оскаржити рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень у господарських та цивільних справах відповідно у порядку господарського та цивільного судочинства, а тому спори за зверненням інших осіб на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби при виконанні зазначених судових рішень належать до юрисдикції адміністративних судів, тому зазначена справа була правильно розглянута в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження»(в ред. від 09.09.2010р.) визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу»в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження»(в ред. від 09.09.2010р.) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, серед інших, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження»(в ред. від 09.09.2010р.) передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Заставодержатель, за приписами частини 4 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження»має право звертатися до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що право застави на транспортний засіб виникло 30 жовтня 2007р., а судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк»винесено Ленінським районним судом м. Миколаєва 11 квітня 2008р. Крім того, за експертною оцінкою станом на 22 жовтня 2010р. вартість транспортного засобу ,що належить ОСОБА_3 складає 57351 грн., а розмір заборгованості ОСОБА_3 перед АТ «Ерсте Банк», яку останній має право задовольнити з вартості заставленого майна, станом на дату подачі позову становить 157858,70грн.

Отже, арешт, накладений державним виконавцем та підготовка до реалізації Транспортного засобу для задоволення вимог інших кредиторів, порушує абсолютне право АТ «Ерсте Банк», який не є стягувачем у виконавчому провадженні, але є заставодержателем та відповідно до закону має право вимагати усунення порушень у його реалізації від третіх осіб, в тому числі шляхом подачі позову до суду.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено характер спірних правовідносин, досліджено безпосередньо у судовому засіданні належні докази, якими сторони обґрунтовували та заперечували позовні вимоги, надано оцінку спірним взаємовідносинам та застосовано наслідки їх порушення у спосіб, визначений чинним законодавством, а доводи апелянта - Ленінського відділу ДВС Миколаївського МУЮ щодо невідповідності висновків суду обставинам справи є безпідставними.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.10.2011 р.

Головуючий: суддя Зуєва Л.Є.

суддя Кравець О.О.

суддя Єщенко О.В.