Справа № 335/1504/16-а(2-а/335/77/2016)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2016 рокусправа № 335/1504/16-а(2-а/335/77/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Прокопчук Т.С. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши в судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасників бойових дій та учасника війни щодо відмови у визнанні учасником бойових дій ОСОБА_1;

-встановити факт участі ОСОБА_1 у бойових діях на території Вірменської РСР у період часу з 19 вересня 1988 року до 18 грудня 1988 року;

-зобов'язати комісію Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасників бойових дій та учасника війни визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій і надати йому посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив, скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2016 року по справі №335/1504/16-а (2-а/335/77/2016) та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ст..41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, під час роботи в Київській віщій школі МВС СРСР ім.Ф.Е. Дзержинського на виконання наказу МВС СРСР від 19.07.1988р. №0143 «О создании группировок сил и средств для действий

при чрезвычайных обстоятельствах», вказівки Управління навчальних закладів і науково-дослідних установ МВС СРСР від 13.08.1988р. №12с, відповідно до наказу КВШ МВС СРСР від 19.09.1988р. №127, ОСОБА_1 у складі зведеного загону КВШ був відряджений до м. Єреван для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання з 19 вересня 1988 року до 18 грудня 1988 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №33 від 27 січня 1992 року вищої школи МВС СРСР ім. Дзержинського та Київського філіалу Всесоюзного інституту підвищення кваліфікації керівних працівників МВС СРСР створено Українську академію внутрішніх справ.

Указом Президента України від 20 грудня 1996 гору №1257/96 Укрг внутрішніх справ надано статус національної і вона перейменована в Національну академію внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2005 року №880 Національна академія внутрішніх справ України реорганізована в Київський національний університет внутрішніх справ.

Рішенням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №1709-р Київський національний університет справ реорганізований в Національну академію внутрішніх справ.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання його учасником бойових дій та видачу відповідного посвідчення.

Протоколом засідання Комісії від 09.12.2015 року № 82 з розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусів учасника бойових дій та учасника війни відмовлено у визнанні учасником бойових дій, посилаючись на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» Вірменська PCP у переліку держав і періодів бойових дій на їх території не значиться (а.с.8-9).

Не погодившись з даним рішенням позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що Вірменську РСР необхідно відносити до зазначеного постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 пункту "інші країни після 1979 року", в яких велися бойові дії, а тому, рішення відповідача про відмову в присвоєнні позивачу статусу "учасника бойових дій" є неправомірним.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з даним висновком з огляду на таке.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 статті 6 вказаного Закону визначено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затверджено перелік держав і періодів бойових дій на їх території, яким надавалась допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб, рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР.

У вищевказаному переліку Вірменська РСР відсутня.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у витягу з протоколу №1 комісії з розгляду питань, пов'язаних з установленням статусу учасника бойових дій та учасника війни Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відмову у визнанні позивача учасником бойових дій зазначено, що позивач не надав довідку 10-го Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про його особисту участь у бойових діях.

Відповідно до примітки 6 до вказаного Переліку стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року, та не названі у Переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР у країни, на території яких велися бойові дії і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Беручи до уваги, що у Переліку держав і періодів бойових дій на їх території колишні республіки Союзу РСР (зокрема, Вірменська РСР, Азербайджанська РСР та Молдавська РСР) відсутні, а позивачем не надано довідки 10 Головного управління Генерального штабу Збройних сил СРСР про його особисту участь у бойових діях, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03 березня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту винесення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня викладення повного тексту постанови.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: О.М. Лукманова