Справа № 807/2261/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 р. Справа № 876/11914/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 12.10.2015 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження, в якому просив визнати неправомірним рішення відповідача про відмову у виплаті одноразової грошової винагороди та зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду за 20 років безперервної служби в Збройних Силах у розмірі 3 288 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним рішення Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження про відмову у виплаті одноразової грошової винагороди. Зобов`язано Національний центр управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за 20 років безперервної служби в Збройних Силах у розмірі 3288,00 (три тисячі двісті вісімдесят вісім гривень) грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Національний центр управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при ухваленні даного рішення суд першої інстанції не врахував підпункту 1.13 Наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». (відносно відряджених військовослужбовців, яким є позивач), яким встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем відрядження, служби (прикомандирування) у порядку та розмірах, визначених законодавством (абз. 2 даного підпункту). Тому керівництво НЦУВКЗ та його філії, в т.ч. й ЗЦРС, при нарахуванні грошового забезпечення військовослужбовцям керуються постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року № 104 (зі змінами) «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ» та наказом НКАУ від 20.09.2005 N 228 «Про умови оплати праці працівників Національного центру управління та випробувань космічних засобів, представництв генерального замовника - Національного космічного агентства України», (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.10.2005 за N 1258/11538).

Апелянт зазначає, що даним наказом НКАУ виплата винагороди за тривалість безперервної військової служби не передбачена. Проте судом не взято до уваги зазначені нормативні документи при винесенні свого рішення, чим порушено норми матеріального права.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у відповідача на посаді провідного інженера групи оперативного управління, що підтверджується Контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с. 45-46). Безперервний строк військової служби позивача складає 20 календарних років, що підтверджується Витягом із послужного списку(а.с. 7).

Як видно із Довідки від 07.10.2015 року №52 ОСОБА_1 відряджено до Державного космічного агентства України для виконання програм оборонного (подвійного) призначення із залишенням на військовій службі наказом Міністерства оборони України від 24.06.2000 року №351 де він проходив військову службу у відповідача (а.с. 8).

03.08.2015 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату йому грошової допомоги за 20 років безперервної військової служби (а.с. 10), проте відповідачем було відмовлено йому у виплаті грошової допомоги за 20 років безперервної військової служби з посиланням на те, що дія Постанови №1294, в частині права на отримання одноразової винагороди за тривалість безперервної військової служби, на військовослужбовців, умови грошового забезпечення яких визначено Постановою №104 не поширюється (а.с. 11).

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до норм Постанови №1294 та Інструкції №260 позивач має право на виплату грошової винагороди за 20 років безперервної військової служби у розмірі 3288,00 грн., а саме: 1,5 розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 6 Закону України від «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, установ, організацій, а також Державного підприємства обслуговування повітряного руху України для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями в цих державних органах, установах, організаціях, а також Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, затверджується Президентом України.

В свою чергу, згідно приписів ч 7 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ за військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, зберігаються всі види забезпечення, передбачені статтями 9 і 9-1 цього Закону, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, Державної спеціальної служби транспорту. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями у цих державних органах, підприємствах, установах, організаціях, затверджується Президентом України.

Також, пунктами 153, 155 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 встановлено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) за їх згодою можуть бути відряджені в інтересах оборони держави та її безпеки до державних органів, установ і організацій із залишенням на військовій службі, але зі звільненням із займаної посади з дальшим призначенням на посади відповідно до Переліку посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями в державних органах, установах і організаціях, який затверджується Президентом України.

За відрядженими до державних органів, установ і організацій військовослужбовцями та членами їх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення та надання інших видів забезпечення відрядженим військовослужбовцям здійснюється у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Водночас, за правилами абзаців 1, 5 ,6 постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ, організацій»(у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі постанова № 104) військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально -виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби.

Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально -виконавчої служби.

За змістом положень постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - постанова КМУ № 1294) спірна грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців у якості одноразового додаткового виду грошового забезпечення та встановлюється у розмірі 1 посадового окладу і окладу за військовим званням за 15 років безперервної військової служби.

Пунктом 2 постанови КМУ № 1294 установлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

На виконання зазначеного пункту постанови КМУ № 1294 видано наказ Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція).

Абзацами 3, 4 пункту 32.1 Інструкції встановлено, що винагорода за тривалість безперервної військової служби виплачується за місцем штатної служби за наказом командира військової частини, а командирам військових частин (начальникам) - за наказами вищих командирів (начальників).

У наказі на підставі особової справи військовослужбовця визначаються строк його безперервної календарної військової служби та розмір винагороди.

Таким чином, виходячи з комплексного аналізу положень вищевказаних нормативно - правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що у разі відрядження військовослужбовця на підставі та в порядку, визначеними приписами наведених правових норм, відбувається його звільнення із займаної посади з дальшим призначенням його на відповідну посаду в органі, установі або організації, до якої він відряджений. При цьому, виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів цих органів.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову і зобов`язання відповідача здійснити на користь позивача виплату спірної грошової винагороди ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у апеляційного суду не має підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 41 ч. 1, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі філії Західного центру радіотехнічного спостереження залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року у справі №807/2261/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 21.06.2016 року.