Справа № 360/161/16-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 360/161/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Міланіч А.М. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві на постанову Бородянського районного суду Київської області від 16.03.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: визнати дії управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві неправомірними; зобов'язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Києві призначити позивачу та виплатити одноразову допомогу на сім'ю в зв'язку зі смертю сина ОСОБА_3, яка дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, а саме: 121 800 грн.; одноразову допомогу на суму, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, а саме: 24 360 грн., призначити та виплачувати щомісячні страхові виплати, як особі, яка перебувала на утриманні померлого, та витрати на поховання у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Бородянського районного суду Київської області від 16.03.2016 від 08.04.2016 позов задоволено частково: визнано дії управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні та виплаті одноразової допомоги в зв'язку зі смертю сина ОСОБА_3 протиправними; зобов'язано управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову допомогу в зв'язку зі смертю сина ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку на виробництві, в розмірі 121 800 грн., що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату; в іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивачки ОСОБА_3, який працював техніком відділу будівництва та розвитку лінійних споруд ТОВ «Інтер-телеком», під час виконання своїх службових обов'язків був уражений електричним струмом, внаслідок чого помер (8-24,27-30,45).

Згідно акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 та акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, затверджених 20.11.2015, нещасний випадок, який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3, пов'язаний з виробництвом (а.с.8-24).

Позивач звернулася до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві із заявою про виплату їй одноразових допомог та щомісячних страхових виплат в зв'язку зі смертю сина.

Листом від 31.12.2015 відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразових допомог та щомісячних страхових виплат в зв'язку зі смертю сина, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не належить до кола осіб, які мають право на отримання щомісячних виплат, так як не досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та нею не надано документів про спільне проживання з сином однією сім'єю (а.с.25).

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки син ОСОБА_2 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, а до смерті проживав однією сім'єю з матір'ю, то вона має право на отримання одноразової допомоги, як член сім'ї потерпілого, у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, що становить 121 800 грн.; позов в іншій частині задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували перебування позивача на утриманні померлого сина та не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини, що її витрати на поховання складають 11 234 грн., а їй нараховано на відшкодування цих витрат лише 1 720 грн.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову допомогу на сім'ю в зв'язку зі смертю сина ОСОБА_3, яка дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, а саме: 121 800 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Відповідно до ч. 2,4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи та що підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, син позивача ОСОБА_3 за рішенням Бородянського районного суду від 03.12.2013 розірвав шлюб зі своєю дружиною ОСОБА_8 та з того часу постійно до дня смерті проживав однією сім'єю разом з позивачем в квартирі АДРЕСА_1 де вони й були зареєстровані: позивач - з 1983 року, а її син з 1984 року, а також матір з сином разом вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання одноразової допомоги як член сім'ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, що становить 121 800 грн. (1218 грн. х 100), оскільки син позивача помер внаслідок нещасного випадку на виробництві і вони з ОСОБА_2 до його смерті проживали однією сім'єю.

Також, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що вимога позивача про призначення та виплату одноразової допомоги на суму, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, а саме: 24 360 грн., та вимога про призначення та виплату щомісячних страхових виплат, як особі, яка перебувала на утриманні померлого, задоволенню не підлягають, оскільки позивач не є непрацездатною особою в розумінні ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», так як не досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, як до суду першої інстанції так і до апеляційної інстанції, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували перебування ОСОБА_2 на утриманні померлого сина.

Також, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у призначенні виплаті позивачу витрат на поховання у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, що витрати позивача на поховання сина складають 11 234 грн., а їй нараховано на відшкодування цих витрат лише 1 720 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Бородянського районного суду Київської області від 16.03.2016 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 21.06.2016.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.