Справа № 826/25910/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання

стосовно внесення до Конституційного Суду України

подання щодо конституційності закону

08 червня 2016 року м. Київ № 826/25910/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І., при секретарі судового засідання Артеменко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної фіскальної служби України
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: Діанов О.І.;

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач/ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач/ДФС України), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії ДФС України по припиненню укладеного з ОСОБА_1 трудового договору та звільненню її із займаної посади Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 26.10.2015 р. за №3424-о про звільнення 26.10.2015 р. ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області.

3. Зобов'язати ДФС України поновити ОСОБА_1 на посаді Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.11.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що з огляду на посаду, яку вона обіймала у період з 23.10.2014 р. по 26.10.2015 р. спірним наказом ДФС України №3424-О від 26.10.2015 р., її було незаконно звільнено з посади першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області на підставі п.7-2 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України та Закону України «Про очищення влади».

Термін перебування на вказаних посадах у певний період часу в своїй сукупності формально відповідає критеріям, визначеним Законом України «Про очищення влади».

Наявність вказаних обставин дають підстави для застосування і передбаченої в ч.3 ст.1 Закону заборони протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація).

В той же час, в позовній заяві, позивачка вказує на неврахування відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу вказаних у ч.2 ст.1 Закону «Про очищення влади» мети даного нормативно-правового акта, а саме: недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Застосування положень даного Закону має ґрунтуватися на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Реалізація принципу невідворотності покарання, презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності є одними із головних принципів, які мали б бути забезпечені відповідачем шляхом проведення повного та неупередженого розслідування з гарантуванням права на захист.

Позивачка стверджує, що стосовно неї причетності до узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини жодного розслідування проведено не було; жодним із судових рішень її причетність до вказаних дій або заходів не доведено.

За час роботи на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області, ОСОБА_1 за її твердженнями, не допускалося випадків порушення вимог Конституції України, Законів України, прав чи свобод інших громадян, як і не вчинялось дій чи бездіяльності, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 або підриву основ національної безпеки і оборони України.

Відтак, звільнення позивача з займаної посади лише на підставі включення до переліку певних посад, без встановлення її індивідуальної відповідальності та недоведеності у причетності до вчинення будь-якого кримінального правопорушення є незаконним і таким, який суперечить меті та цілі вказаного Закону та порушує право позивача на працю і доступ до державної служби.

Позиція ОСОБА_1 ґрунтується на тому, що спірний наказ про її звільнення суперечить принципам, закріпленим в Конституції України.

Застосовані до нього положення Закону України «Про очищення влади» на переконання позивача не узгоджуються з нормами Основного Закону.

У взаємозв'язку з наведеним, суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст.150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, дослідивши зміст позовної заяви та додаткових пояснень до неї, заслухавши пояснення учасників процесу, з метою досягнення однозначної визначеності у питанні про те, чи відповідають в контексті доводів позивача окремі положення Закону України «Про очищення влади» наведеним положенням Конституції України та, відповідно, у зв'язку з необхідністю з'ясування питання щодо їх конституційності, забезпечення застосування при вирішенні спору норм Закону, які відповідають Конституції України, а також з метою забезпечення дотримання конституційних прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності вищезгаданих окремих положень Закону України «Про очищення влади» Конституції України.

Керуючись ст.ст.9, 160, 165 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Звернутися до Верховного Суду України із зазначеною ухвалою суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень Закону України «Про очищення влади», а саме:

- ч.3 ст.1, п.8 ч.1 ст.3, п.2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» положенням ст.8, ч.2 ст.19, ст.21, ч.2 та ч.3 ст.22, ч.2 та ч.3 ст.24, ч.1 ст.38, ч.1 ст.43, ст.58, ч.2 ст.61, ст..62, ч.1 ст.64 Конституції України в їх системному взаємозв'язку.

2. Копію ухвали направити сторонам та Верховному Суду України (разом із копіями позовної заяви).

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда