Справа № 557/380/16-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Пацка Д.В.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"21" червня 2016 р. Справа № 557/380/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Гощанського районного суду Рівненської області від "17" травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної служби поліції у м.Рівному Державної патрульної поліції, інспектор роти №2 батальйону УПП у м.Рівному ДПП, лейтенанта поліції Кулінка Валентина Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення ,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної служби поліції у м.Рівному Державної патрульної поліції, інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Рівному ДПП, лейтенанта поліції Кулінки Валентина Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №761641 від 20.04.2016 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_3 зазначає, що в його діях відсутній склад проступку, передбаченого ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки він не здійснював керування транспортним засобом, а лише сидів в машині, а документи ( які принесла дружина) було для перевірки пред'явлено. Крім того автомобіль ним було зупинено на краю тротуару, де, як він вважажав, для пішоходів було залишено прохід біля 2-х метрів. Доводи поліцейських, що прохід для пішоходів становив менше 2-х метрів, будь-якими доказами не підкріплювалися, вимірювання не проводилося.

Також, позивач посилається на те, що оскільки він не перебуває в розшуку, не вчинив і не мав жодного наміру вчинити будь-яке правопорушення, не перебував на території контролю чи дорожньо-транспортної пригоди, не мав зброї, то інспектором поліції, в порушення вимог ст.32 Закону України "Про Національну поліцію", від нього вимагалися документи для пред'явлення.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 17.05.2016р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду від 17.05.2016р. скасувати та прийняти нову про задоволення позову, закриття провадження у справі. В скарзі позивач зазначає про те, що поза увагою суду залишились пояснення щодо відсутності складу проступку та його малозначності при щирому розкаянні ОСОБА_3, відсутності суспільної небезпеки, завданої шкоди, виправлення ситуації до винесення постанови.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №761641 від 20.04.2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції на підставі такого.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн..

Свою незгоду з обставинами, позивач обґрунтовує тим, що він не керував транспортним засобом, а лише сидів в машині, інспектором не складався протокол про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками .

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження встановленого за допомогою технічних приладу адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. Будь-яких інших доказів щодо того, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше 2-х метрів, та не мав при собі посвідчення водія, чим порушив вимоги п.15.10 (в), 2.1 (а,б) ПДР України, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису, адміністративного протоколу, тощо, відповідачем не надано.

Отже, дії інспектора щодо прийняття постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №761641 від 20.04.2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП є протиправними.

Відповідно до ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Колегія суддів зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем не було надано належних доказів в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 , ч.1 ст.126 КУпАП.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дій відповідача, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та протиправність постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №761641 від 20.04.2016 року, ухваленої відповідачем, відносно ОСОБА_3 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч.1 ст.126 КУпАП, внаслідок чого спірна постанова підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3.

Згідно ч.2 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції невірно були встановлені фактичні обставини та надана оцінка наявним у справі документам, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову в частиені скасування постанови.

Разом з тим, позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення до задоволення не підлягають, оскільки згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Даний спір, згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України, являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Гощанського районного суду Рівненської області від "17" травня 2016 р. скасувати, прийняти нову постанову, яко. позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 20.04.2016 серії ПС2 № 761641, яка винесена інспектором роти №2 батальйону УПП у м.Рівному ДПП лейтенантом поліції Кулінкою Валентином Миколайовичем щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст.122 та ч.1 ст. 126 КУпАП.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління патрульної служби поліції у м.Рівному Державної патрульної поліції, інспектор роти №2 батальйону УПП у м.Рівному ДПП, лейтенант поліції Кулінка Валентин Миколайович вул.Ст.Бандери, 14 а,м.Рівне,33028

- ,