Справа № 826/25377/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2016 року № 826/25377/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів: Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаМіністерства внутрішніх справ України Головне управління Державної фельд'єгерської служби України
провизнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Державної фельд'єгерської служби України про:

- визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови у внесенні змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення позивача у запас Збройних Сил (з поставкою на військовий облік) за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 01 липня 1992 року на підставі того, що на момент звільнення зі служби позивачу виповнилося повних 50 років;

- зобов'язання відповідача прийняти рішення про внесення змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення позивача у запас Збройних Сил (з поставкою на військовий облік) за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ на п. 65 «А» (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до якого, особи середнього, старшого та вищого начальницького складу звільняються з органів внутрішніх справ за віком у відставку (із зняттям з військового обліку) - при досягненні граничного віку, встановленого ст. 28 Закону України «Про загальний військовий обов'язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-12, відповідно до зазначеного Закону, в редакції на день звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1, граничний вік перебування в запасі для солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів становив 50 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, відповідачем неправомірно відмовлено йому у внесенні змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних Сил (з поставкою на військовий облік) за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ на п. п. 65 «А» (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки позивачу на момент звільнення виповнилось повних 50 років.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав.

На підставі частини 6 ст. 128 КАС України суд прийшов до переконання про можливість подальшого розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у період з 01 липня 1972 року по 01 липня 1992 року проходив службу у Державній фельд'єгерській службі України.

Наказом Головного управління Державної фельд'єгерської служби від 25.06.1992р. №107 о/с на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 18.06.1992р. №136 о/с позивач звільнений у запас Збройних Сил (з поставкою на військовий облік) за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 01 липня 1992 року.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до Головного управління Державної фельд'єгерської служби України та Міністерства внутрішніх справ України з заявами про внесення змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення позивача у запас Збройних Сил (з поставкою на військовий облік) за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 01 липня 1992 року на п. 65 «А» (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Листом №08-613 від 20.05.2015р. Головне управління Державної фельд'єгерської служби України повідомило позивача, що за результатами розгляду його заяви на підставі висновків Департаменту юридичного забезпечення МВС України позитивного рішення не прийнято.

Листом від 13.10.2015р. №6/1/2-П-1779 Міністерством внутрішніх справ України позивачу було надано відповідь щодо розгляду його скарги.

Не погоджуючись з діями відповідача в частині відмови внесення змін до наказу про підстави звільнення зі служби та у зв'язку із цим про зобов'язання вчинити певні дії, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, яке затверджено Указом Президента України від 06.04.2011, № 383/2011, Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МВС України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики у сфері захисту прав і свобод людини та громадянина, власності, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань, боротьби зі злочинністю, розкриття та розслідування злочинів, охорони громадського порядку, забезпечення громадської безпеки, безпеки дорожнього руху, а також з питань формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 2 Положення № 383/2011 визначено, що МВС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Вирішуючи вимогу щодо визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови у внесенні змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення позивача у запас Збройних Сил (з поставкою на військовий облік) за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 01 липня 1992 року на підставі того, що на момент звільнення зі служби позивачу виповнилося повних 50 років, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи фактично позивач не згоден з підставами його звільнення зі служби у Державній фельд'єгерській службі України у 1992 році. У той же час, вказана вимога стосується дій відповідача пов'язаних з розглядом його звернення від 16.09.2015р., адресованого Міністру внутрішніх справ України.

Відтак, під час розгляду справи суд здійснює оцінку правомірності дій відповідача під час розгляду звернення ОСОБА_1

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся зі скаргою від 16.09.2015р. до Міністра МВС України щодо відмови у внесені змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с в частині його звільнення (вх. №П-1779 від 28.09.2015р.).

Листом від 05.10.2015р. №6/1/2-П-1779 Департамент кадрового забезпечення МВС України направив за належністю до Головного управління Державної фельд'єгерської служби України скаргу позивача від 16.09.2015р.

Листом від 07.10.2015р. №08-1882 третя особа повідомила Департамент кадрового забезпечення МВС України, що враховуючи лист Департаменту кадрового забезпечення МВС України від 14.05.2015р. №6/1/2-3760 матеріали були повернуті без прийняття рішення щодо внесення змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с в частині звільнення ОСОБА_1

Вказані матеріали надійшли на адресу відповідача 09.10.2015р. за вх. №П-1779, що підтверджується матеріалами справи.

Листом від 13.10.2015р. №6/1/2-П-1779 Міністерством внутрішніх справ України позивачу було надано відповідь щодо розгляду його скарги від 16.09.2015р.

При цьому, Міністерством внутрішніх справ України було враховано, що в березні 2015 року позивач звернувся до Головного управління Державної фельд'єгерської служби України та Міністерства внутрішніх справ України з заявами про внесення змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення позивача у запас Збройних Сил (з поставкою на військовий облік) за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 01 липня 1992 року на п. 65 «А» (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Листом від 31.03.2015р. №08-412 Головне управління Державної фельд'єгерської служби України направило запит до Департаменту кадрового забезпечення МВС України, яким просило розглянути питання щодо внесення змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «б» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ на п. 65 «а» (за віком).

Департамент кадрового забезпечення МВС України листом №6/1/2-2901 від 08.04.2015р. звернувся до Департаменту юридичного забезпечення МВС України та просив надати юридичний висновок щодо зміни пункту наказу МВС України від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення позивача.

Крім того, Департамент кадрового забезпечення МВС України звернувся з листом №6/1/2-2902 від 08.04.2015р. до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України про надання пропозицій щодо зміни пункту наказу МВС України від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення позивача.

Листом від 12.05.2015р. №12/1-2851 Департамент юридичного забезпечення МВС України за результатами опрацювання листа щодо внесення змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с повідомив Департамент кадрового забезпечення МВС України, що у разі неправильного застосування при звільненні зі служби норм Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою КМ України від 29.07.1991р. №144, ОСОБА_1 міг оскаржити наказ 18.06.1992р. №136 о/с МВС України в порядку, визначеному главою 31-А ЦПК України, який діяв на момент його звільнення. Скарга могла бути подана до суду відповідно до статті 248-5 ЦПК України у двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли заявнику стало відомо або повинно було стати відомо про порушення його прав, свобод чи законних інтересів, або у місячний строк з дня одержання ним письмової відповіді про відмову у задоволенні скарги органом, службовою особою вищого рівня.

Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України листом від 12.05.2015р. №15/2-2719 повідомив Департамент кадрового забезпечення МВС України про відсутність правових підстав для внесення змін до наказу МВС України від 18.06.1992р. №136 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, оскільки звільнення особи є юридичним актом припинення службових відносин, який вважається закінченим з моменту видання уповноваженим органом наказу про звільнення та доведення його у встановленому порядку до особи щодо якої видано наказ.

Внесення змін до акту про припинення службових відносин можливе лише після видання іншого акту про поновлення або продовження відносин з проходження служби.

Листом від 20.05.2015р. №08-613 Головне управління Державної фельд'єгерської служби України повідомило позивача про відсутність підстав внесення змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення, оскільки Департаментом юридичного забезпечення МВС України позитивного рішення по даному питанню не прийнято.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи відповідне звернення позивача відповідачем було розглянуто в межах строків, визначених вищевказаним законом, а заявнику надано відповідь.

У той же час, суд звертає увагу, що при підготовці відповіді суб'єктом владних повноважень використовувалися висновки Департаменту юридичного забезпечення МВС України №12/1-2851 від 12.05.2015р., Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України від 12.05.2015р. №15/2-2719 тощо.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Отже, чинним законодавством визначено право органу, якому адресоване відповідне звернення приймати в тому числі і рішення про відмову в їх задоволенні.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Виходячи зі змісту статті 2 КАС України завдання адміністративного судочинства полягає у захисті прав, свобод та інтересів особи у публічно-правових відносинах; забезпечення дотримання суб'єктом владних повноважень, а не втручання в його дискреційні повноваження з метою спонукання прийняти певне рішення.

За наслідком розгляду справи судом, з урахуванням зазначених вище обставин, встановлено, що відповідачем дотримано прав позивача при розгляді його звернення, порушень щодо порядку його розгляду встановлено не було, а відтак вимога про визнання неправомірними дії відповідача щодо відмови у внесенні змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення позивача у запас Збройних Сил (з поставкою на військовий облік) за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 01 липня 1992 року на підставі того, що на момент звільнення зі служби позивачу виповнилося повних 50 років, задоволена бути не може.

Також не може бути задоволена позовна вимога про зобов'язання відповідача прийняти рішення про внесення змін до наказу від 18.06.1992р. №136 о/с у частині звільнення позивача у запас Збройних Сил (з поставкою на військовий облік) за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ на п. 65 «А» (за віком) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до якого, особи середнього, старшого та вищого начальницького складу звільняються з органів внутрішніх справ за віком у відставку (із зняттям з військового обліку) - при досягненні граничного віку, встановленого ст. 28 Закону України «Про загальний військовий обов'язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-12, відповідно до зазначеного Закону, в редакції на день звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1, граничний вік перебування в запасі для солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів становив 50 років, оскільки вона є похідною вимогою від первинної.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права в порядку статті 221 КЗпП України звернутися до суду або іншого органу, який розглядає трудові спори з вимогою про скасування наказу про звільнення.

У той же час, у даній справі наказ від 18.06.1992р. №136 о/с про звільнення ОСОБА_1, позивачем не оскаржується.

Відповідно до статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на вищевикладене підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко