Справа № 816/924/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/924/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

представника заявника - Сердюка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання

заявника Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
до платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків

В С Т А Н О В И В:

13.06.2016 об 16 годині 15 хвилин Миргородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - заявник, Миргородська ОДПІ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з поданням до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_3.) про підтвердження обґрунтованості рішення від 13.06.2016 №2 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

В обґрунтування подання заявник зазначає, що звернення до суду пов'язане з винесенням працівниками податкової інспекції о 16 годині 40 хвилин акта № 91/16-31-14/НОМЕР_1 від 25.05.2016 "Про не допуск до фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки", на підставі якого першим заступником начальника Миргородської ОДПІ прийнято рішення № 2 від 13.06.2016 про застосування умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Представник заявника у судовому засіданні подання підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду подання.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в.о. начальника Головного управління ДФС у Полтавській області 24.05.2016 прийнято наказ № 566 "Про проведення фактичної перевірки" фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за місцем фактичного провадження діяльності, а саме: кафетерій "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 за період з 21.07.2015 по 25.05.2016 (а.с. 13).

На підставі вищезазначеного наказу Головним управлінням ДФС у Полтавській області 24.05.2016 видані направлення № 924, № 925 від 24.05.2016 на проведення фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів ФОП ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

25.05.2016 працівниками Головного управління ДФС у Полтавській області складено акт не допуску до фактичної перевірки (дата реєстрації акта в органі ДФС за місцем здійснення діяльності суб'єкта господарювання 26.05.2016, реєстраційний номер № 91/16-31-14/НОМЕР_1) (а.с. 10).

26.05.2016 працівниками Головного управління ДФС у Полтавській області складено акт відмови від підписання (ознайомлення) акта не допуску до перевірки № 92/16-31-14/НОМЕР_1 від 26.05.2016 (а.с. 9).

26.05.2016 працівниками Головного управління ДФС у Полтавській області складено акт відмови від отримання копії наказу на проведення перевірки (а.с. 8).

13.06.2016 першим заступником начальника Миргородської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області Майбородою В.М. винесено рішення № 2 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_2, що перебуває: АДРЕСА_1, у зв'язку з відмовою платника податків від допуску посадових осіб ГУ ДФС у Полтавській області до виконання фактичної перевірки (а.с. 14).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості адміністративного арешту майна відповідача, застосованого рішенням від 13.06.2016 № 2, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з пунктами 94.3, 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті. Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Пунктом 94.5 указаної статті Кодексу визначено, що арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з пунктом 75.1. статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника.

Пунктами 80.1, 80.2 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно зі статтею 81 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Аналізуючи положення статті 81 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що акт відмови платника податків від підпису у направленні на перевірку має бути складено посадовими особами контролюючого органу в день здійснення виходу представниками контролюючого органу з метою фактичної перевірки платника податків.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, у порушення вищезазначених приписів акт відмови платника податків від підпису у направленні на перевірку не був складений. А наявний у матеріалах справи акт відмови від отримання копії наказу на проведення перевірки складений 26.05.2016, тобто на наступний день після складання акта не допуску до фактичної перевірки від 25.05.2016.

Також суд звертає увагу, що зі змісту акта не допуску до фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, складеного 25.05.2016, зареєстрованого в органі ДФС 26.05.2016 за № 91/16-31-14/НОМЕР_1, вбачається, що особою, яка фактично проводить розрахунки від імені відповідача, є ОСОБА_5. Проте жодних доказів, які б підтверджували вказані обставини, в акті недопуску до фактичної перевірки не зазначено та у ході судового розгляду цієї справи заявником до суду не надано.

У судовому засіданні 16 червня 2016 року судом запропоновано заявнику надати додаткові докази у справі, проте, представник заявника зазначив, що в обґрунтування вимог, зазначених у поданні, заявником надані до суду всі наявні документи, інші відсутні.

Таким чином, заявником не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України той факт, що ОСОБА_5 є особою, яка проводить розрахунки платника податків ФОП ОСОБА_2

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що рішення від 13.06.2016 № 2 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 прийнято контролюючим органом з порушенням приписів Податкового кодексу України, а тому арешт майна платника податків у цьому випадку не є обгрунтованим. Отже, підстави для задоволення подання Миргородської ОДПІ про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163, 167, 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна