Справа № 826/2976/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2016 року № 826/2976/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №1 від 17.05.2013;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 17.05.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно лише на підставі заяви ОСОБА_2 зроблено висновок про отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 60 000, 00 грн. При цьому, податковим органом не підтверджено факту укладання договору №791 від 12.11.2011 та факту отримання грошових коштів у сумі 60 000, 00 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.05.2016 року, з огляду на неявку відповідача судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві здійснено невиїзну документальну перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання податкового та валютного законодавства за період з 26.04.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт №848/17-10/НОМЕР_1 від 26.04.2013 (далі - акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки відповідачем встановлено наступні порушення:

1) п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI із змінами та доповненнями ФОП ОСОБА_1 занижено суму оподатковуваного доходу у перевіряємому періоді за 2011 рік на загальну суму 45 000, 00 грн., та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 6 750, 00 грн.;

2) п. 2.6. Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15.12.2004 за №637 та не оприбутковано готівкові кошти на загальну суму 60 000, 00 грн.

З урахуванням висновків, викладених в акті перевірки, Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № від 17.05.2013, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за основним платежем у розмірі 6750, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1687, 50 грн. (далі - оскаржуване рішення №1 та/або спірне податкове повідомлення - рішення №1).

Крім того, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 17.05.2013, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 30000, 00 грн. (далі - оскаржуване рішення №2 та/або спірне рішення №2).

За наслідком адміністративного оскарження вищевказані податкові повідомлення - рішення залишені без змін, а скарги платника податків без задоволення.

Як вбачається з акту перевірки підставою для висновків відповідача про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податкового законодавства була заява ОСОБА_2, що передана Святошинським районним управлінням МВС України в місті Києві, щодо виплати позивачу грошових коштів в розмірі 87 700, 00 грн. за придбану кухонну гарнітуру згідно договору №791 від 12.11.2011.

Відповідно до договору №791 від 12.11.2011 суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (надалі іменується виконавець), що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи, з одного боку та ОСОБА_2 (надалі іменується замовник), з другого боку склали цей договір про нижченаведене (далі - договір №791):

1.1. Виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі виготовити за завданням замовника продукцію (меблі), доставити виготовлену продукцію за адресою вказаною в цьому договорі та виконати роботи із встановленням виготовленого комплекту мебелі (надалі - роботи), а саме:

1.1.1. Назва продукції - Кухня (графічне зображення та специфікація додається.

Згідно п. 1.3. договору №791 невід'ємними частинами цього договору є: графічне зображення продукції з розмірами, специфікація, акт здачі - приймання.

Пунктом 4.5. договору №791 визначено, що переплата за даним договором складає 70% вартості продукції і становить 60 000, 00 грн. та має бути здійснена під час підписання цього договору.

Відповідач стверджує, що позивачем в 2011 році отримано дохід в сумі 60 000, 00 грн. (передплата за договором №791 в розмірі 70% від вартості продукції) та не відображено в податковій декларації про майновий стан та доходи.

ОСОБА_1 категорично не погоджується зі спірними податковими повідомлення - рішенням, оскільки висновки викладені в акті перевірки ґрунтуються на припущення, які не підтверджені жодними первинними документами.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).

Згідно п. 177.5 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом державної податкової служби (п. 177.10 ст. 177 ПК України).

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування, а у разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

Наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за №64 на виконання Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. N 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» та керуючись статтею 8 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» затверджено Інструкцію «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю» (далі - Інструкція №12).

У відповідності до ст. 13 розділу IV Інструкції №12 оподаткуванню підлягають доходи, одержані за звітний податковий період фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи.

Якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у частині першій цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими законом з питань оподаткування доходів фізичних осіб для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку № 6 до цієї Інструкції.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать документально підтверджені витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Так, перевіркою встановлено порушення п. 177.2 ст. 177 ПК України, а саме позивачем занижено чистий оподатковуваний дохід за 2011 рік на загальну суму 45 000, 00 грн. (60 000, 00 - 25% (до перевірки не надано документів, що підтверджують понесені валові витрати).

Позивач стверджує, що відповідачами зроблено висновки в акті перевірки та винесені податкові повідомлення - рішення без будь - якої перевірки достовірності інформації від третьої особи - ОСОБА_2

Суд критично ставиться до вищевказаних доводів з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як було вже зазначено вище, пунктом 4.5. договору №791 визначено, що переплата за даним договором складає 70% вартості продукції і становить 60000, 00 грн. та має бути здійснена під час підписання цього договору.

Договір №791 підписаний сторонами та скріплений печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

З вказаного слідує, що між ОСОБА_2 та позивачем було здійснено укладання договору №791, оскільки в контексті ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В той же час, доводи ОСОБА_1 про не підтвердження факту укладання договору №791 є необґрунтованими, оскільки зміст договору свідчить про зворотне.

Разом з цим слід звернути увагу, що відповідно до п. 7.2.3. договору №791 в разі несплати замовником коштів згідно п. 4.6. цього договору виконавець має право притримати або демонтувати вже встановлену продукцію та залишити її в себе на зберіганні до моменту повного та належного виконання замовником взятих на себе грошових зобов'язань по договору (в т.ч. сплати штрафних санкцій та відшкодування в повному обсязі збитків виконавця).

Позивачем не надано доказів, що підтверджує факт настання наслідків, передбачених п. 7.2.3. договору №791.

Натомість, в матеріалах справи міститься повідомлення ОСОБА_1 адресоване ОСОБА_2 про наступне: «В зв'язку з гарантійним випадком згідно договору №791, були прийняті міри з усунення недоліків кухонної гарнітури, а саме фасадів. Строк виконання робіт згідно договору №791».

Разом з цим, в справі міститься гарантійний лист, відповідно до якого, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зобов'язується 23.07.2012 виправити всі недоліки по кухні. В якості компенсації замовнику безоплатно буде встановлено столешниця із штучного каменю вартістю 18 432, 00 грн.

Слід зауважити, що як і повідомлення, так і гарантійний лист має підпис та скріплений печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Вказане в сукупності свідчить, що позивачем виконувалися роботи по виготовленню кухні ОСОБА_2, що в свою чергу підтверджує факт отримання ним грошових коштів в сумі 60 000, 00 грн. відповідно до п. 4.5. договору №971.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

В матеріалах справи відсутні будь - які належні та допустимі докази, що підтверджують факт відмови сторін від договору №791.

В той же час, ч. 3 ст. 215 ЦК України врегульовано, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріалами адміністративної справи не підтверджено обставин визнання судом недійсності правочину, а саме договору №791.

Між тим, доводи позивача щодо не підтвердження відповідачем порушення як такого, з огляду на відсутність первинних документів суд зазначить наступне.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1003, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2011 за № 70/18808 затверджено «Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами» (далі - Порядок №1003).

Відповідно до п. 7 зазначено порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та у повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому, п 3.2.2 Порядку №1003 передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що в акті перевірки в розрізі вимог Порядку №1003 необхідно у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

В даному випадку, з урахуванням наявного в матеріалах справи договору №971, повідомлення та гарантійного листа позивача, суд дійшов до висновку, що вказані документи підтверджують наявність факту порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 податкового законодавства, а відтак відсутність підстави для скасування податкового повідомлення - рішення №1.

Разом з цим, інші доводи позивача не спростовують вище встановленого судом.

Що ж стосується спірного податкового повідомлення - рішення №2 суд зазначить наступне.

Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за N 40/10320 затверджено «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (далі - Положення №637).

Згідно п. 2.6. Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Пунктом 1.2. Положення №637 передбачено, що у цьому Положенні нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні:

готівкова виручка (виручка) - сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) і позареалізаційні надходження;

книга обліку - касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій;

книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України;

оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Таким чином, враховуючи те, що контролюючим органом, з доводами якого погоджується суд, встановлено порушення позивачем п. 2.6. Положення №637 та не оприбутковано готівкові кошти на загальну суму 60000, 00 грн., підстави для скасування податкового повідомлення - рішення №2 відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 71, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов