Справа № 803/176/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Справа № 876/2831/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на службі та зобов`язання виплатити грошову допомогу на оздоровлення, виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, виплатити недоплачене грошове забезпечення, виплатити грошову компенсацію за 31 день невикористаної щорічної відпустки та стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , у лютому 2016 року звернувся з позовом в суд до військової частини НОМЕР_1 та з уточненням позовних вимог просив зобов`язати відповідача поновити на службі; оплатити вимушений прогул за період з 29.09.2015 року по день поновлення; зобов`язати відповідача виплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 5 370,40 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 2013,90 грн., виплатити 3 400,28 грн. грошового забезпечення недоплаченого за липень-вересень 2015 року, грошову компенсацію за 31 день невикористаної щорічної відпустки у розмірі 5 639,02 грн.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 19 серпня 2015 року військово-лікарською комісією ГУ МВС України у Запорізькій області здійснено медичний огляд і встановлено, що ОСОБА_1 «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». Відтак, наказом командира Національної гвардії України № 159 від 24 вересня 2015 року позивач був звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 206 від 29 вересня 2015 року звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 . ОСОБА_1 звертався до військового комісаріату з метою ознайомитись із документами, які стосуються його звільнення з військової служби для того, щоб перевірити правильність нарахувань військовою частиною коштів та грошового забезпечення. Вказує, що в наданих документах є певні неточності, зокрема, зазначено, що відпустку позивач використав частково, проте не вказано точну кількість днів невикористаної відпустки та за який період; зазначено, що згідно наказу від 27 серпня 2015 року № 182 отримано допомогу на оздоровлення у розмірі 3 500 грн., проте згідно ПКМУ № 111 командир взводу, лейтенант мав би отримувати грошове забезпечення у розмірі 4 680 грн. Крім того, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини може надаватись в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Місячне грошове забезпечення у серпні становило 5 370 грн. 40 коп., а позивачу виплачено лише 3 500 грн. Відповідно до норм чинного законодавства при звільненні з вислугою більше 15 років надається відпустка 40 днів. У позивача на день звільнення залишився 31 день невикористаної щорічної основної відпустки, тому позивач просить виплатити компенсацію зазначеної відпустки.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року в справі №803/176/16 позовні вимоги в частині поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року в справі №803/176/16 адміністративний позов було задоволено частково. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за три календарних дні невикористаної щорічної відпустки. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року в справі №803/176/16 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та виходить з тих же мотивів, що наведені в позовній заяві.

Сторони по справі в судове засідання не з`явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 травня 2015 року згідно наказу ВК Луцького ОМВК № 90 на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 позивач був призваний на військову службу по мобілізації на особливий період і направлений для проходження служби у 2-гу окрему Галицьку бригаду Національної гвардії України в м. Львів в/ч 3002.

25 червня 2015 року відповідно до розпорядження командувача Національної гвардії України № 3/5-2951 від 22 травня 2015 року військовослужбовець переведений для подальшого проходження служби до в/ч НОМЕР_1 у м. Запоріжжя.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26 червня 2015 року № 134 лейтенанта ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення, а з 23 липня 2015 року по 29 вересня 2015 року перебував на посаді командира 4-го взводу 15-ї стрілецької роти 6-го стрілецького батальйону 23-ї окремої бригади громадського порядку НГУ.

В період служби проходив лікування у стаціонарі лікарні УМВС у м. Львів з 10 по 22 червня 2015 року, де лікування не завершив, та продовжив його у стаціонарі лікарні УМВС м. Запоріжжя з 01 по 20 липня 2015 року, наступне - з 30 липня 2015 року по 13 серпня 2015 року.

19 серпня 2015 року військово-лікарською комісією ГУ МВС України у Запорізькій області здійснено медичний огляд і встановлено, що ОСОБА_1 «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». Відтак, наказом командира Національної гвардії України № 159 від 24 вересня 2015 року позивач був звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом командира в/ч 3033 № 206 від 29 вересня 2015 року звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

На підставі Указу Президента України від 14 січня 2016 року № 15/2015 ОСОБА_1 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач набув статусу військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період.

Права військовослужбовців на відпустки та порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Відповідно до статті 10-1 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Пунктом 20 статті 10-1 цього ж Закону встановлено, що військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки в межах України у порядку, встановленому пунктом 14 цієї статті.

У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Матеріалами справи стверджується той факт, що військовослужбовець проходив службу з 07 травня 2015 року по 29 вересня 2015 року, а відтак має право на відпустку терміном 12 діб, дев`ять із яких використав. А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за три дні невикористаної відпустки військова частина НОМЕР_1 зобов`язана виплатити компенсацію позивачу.

З 18 березня 2014 року установлено, що військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (Постанова Кабінету Міністрів України від 09 квітня 2014 року № 111 «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період).

Посадові оклади визначені в додатку № 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» - посадовий оклад командира взводу 750-850 грн., оклад за військове звання «лейтенант» - 110 грн.

Як убачається з особистої картки на грошове забезпечення №2300 такі виплати позивачу проводились (а. с. 72).

В розділі XXIII Наказу МВС України від 04 липня 2014 року № 638 визначено порядок виплати грошової допомоги на оздоровлення (далі - Наказ № 638).

Відповідно до пункту 23.1. Наказу № 638 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород, які не мають постійний характер), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги (пункт 23.4 Наказу № 638).

Наказ на виплату грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 3 500 грн. виданий 27 серпня 2015 року за №182.

11 лютого 2016 року кошти були перераховані на картковий рахунок позивача № НОМЕР_2 , що підтверджується копією виписки Приватбанку. Дана обставина не заперечується сторонами (а. с. 73).

Крім того, відповідно до пункту 22 Розділу ХХІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини може надаватися в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення.

Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість чи неможливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.

Матеріальна допомога надається на підставі рапорту у кожному конкретному випадку.

Рішення комісії оформляється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців, наявними підтверджувальними документами, передається до фінансового органу для виплати матеріальної допомоги.

Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби.

Так, 20 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно протоколу № 9 від 28 серпня 2016 року, на засіданні комісії по розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги прийнято рішення виплатити дану допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення. Вказана допомога була виплачена у вересні під час виплати грошового забезпечення.

Суд правильно не взяв до уваги надані ОСОБА_1 розрахунки, оскільки такі не містять жодного нормативного обґрунтування і спростовуються грошовим атестатом та письмовими запереченнями представника відповідача.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак, в чому полягає моральна шкода і за якими критеріями вона була оцінена та визначена в грошовому розмірі, позивач не обґрунтував

З огляду на наведене апеляційні вимоги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.212, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року в справі №803/176/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 21.06.2016 року