Справа № 826/75/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2016 року № 826/75/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального

управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганни Георгіївни

третя особа ОСОБА_3,

ОСОБА_4

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганни Георгіївни (надалі - Відповідач), треті особи: ОСОБА_3 (надалі - третя особа 1), ОСОБА_4 (надалі - третя особа 2) про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора на нерухоме майно Чуйко Ганни Георгіївни Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16 листопада 2015 року №26176613 про відмову у внесенні запису про скасування державної реєстрації права власності форма власності: приватна, розмір частини: 1 за номером 7549101 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00/спеціального розділу Державного реєстратора прав на нерухоме майно; зобов'язати державного реєстратора на нерухоме майно Чуйко Ганну Георгіївну Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести запис про скасування державної реєстрації права власності форми власності: приватна, розмір частки: 1 за номером 7549101 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00/спеціального розділу Державного реєстратора прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що прийняте рішення Відповідачем є протиправним, оскільки рішенням суду скасовано право власності на нерухоме майно, а отже, попередній запис підлягає скасуванню.

Представник Відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву та надано Суду копію реєстраційної справи.

Треті особи в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники третіх осіб, Судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Позивач 09.11.2015 року звернувся з заявою про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та зареєстроване у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 14187956.

Рішенням державного реєстратора на нерухоме майно Чуйко Ганни Георгіївни Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві №26176613 від 16.11.2015 р. відмовлено у внесенні запису про скасування державної реєстрації прав та їх обмежень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно житлову квартиру АДРЕСА_1 (надалі - Рішення №26176613).

Підставою для прийняття Рішення №26176613 щодо відмови у скасуванні державної реєстрації права власності стало те, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документами, що їх посвідчують, в частині скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.08.2015 року, яке набрало законної сили, про скасування розпорядження Солом'янського районної в місті Києві державної адміністрації та визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Позивач вважає, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві є протиправними та звернувся з відповідним позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З аналізу викладених норм вбачається, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із таких рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у свою чергу, приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Так, статтею 26 Закону №1952-IV передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за третьою особою 1- ОСОБА_3 здійснена на підставі розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації за № 46083 від 13.08.2014 року про приватизацію, а державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за третьою особою 2 - ОСОБА_4 була здійснена на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручиною Тетяною Павлівною 03.11.2014 року зареєстрований за № 889.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року по справі №760/13046/15-ц визнано незаконним та скасовано розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації за № 46083 від 13.08.2014 року про приватизацію житлової квартири АДРЕСА_1 та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручиною Тетяною Павлівною 03.11.2014 року зареєстрований за № 889.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.10.2015 року залишено без змін Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року по справі №760/13046/15-ц.

Так, Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року набрало законної сили 05.10.2015 року та є обов'язковим для виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2 Порядку N 868, передбачено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

У відповідності до п. 2.1, 2.6 Порядку N 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна. Заява подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Судом встановлено, що в Рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року по справі №760/13046/15-ц під час розгляду справи не було скасовано державну реєстрацію права власності на спірне майно.

Отже, Відповідачем правомірно відмовлено Позивачу про внесення запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, оскільки в рішенні суду відсутні посилання на скасування державної реєстрації права власності.

Проте, Судом встановлено, що з 05.10.2015 року ОСОБА_4 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, так само як і ОСОБА_3, а вказана квартира відноситься до комунальної власності територіальної громади м. Києва, отже в даному випадку запис, який міститься в Державному реєстрі, підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо скасування рішення державного реєстратора на нерухоме майно Чуйко Ганни Георгіївни Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16 листопада 2015 року №26176613 про відмову у внесенні запису про скасування державної реєстрації права власності форма власності: приватна, розмір частини: 1 за номером 7549101 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00/спеціального розділу Державного реєстратора прав на нерухоме майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати державного реєстратора на нерухоме майно Чуйко Ганну Георгіївну Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести запис про скасування державної реєстрації права власності форми власності: приватна, розмір частки: 1 за номером 7549101 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00/спеціального розділу Державного реєстратора прав на нерухоме майно, Суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Так, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Отже, внесення записів до Державного реєстру прав передбачені нормами ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ч.1 зазначеної статті Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ч.2 ст.26 Закону).

Крім того, Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 12 грудня2011 року за N 3502/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за № 1429/20167, який визначає процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури.

У відповідності до п.2.6 Порядку N 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Враховуючи вищевикладене, Суд вважає, що зобов'язання Відповідача скасувати запис про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав та внести запис, є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Оскільки законодавчо прямо передбачені дії посадових осіб реєстраційної служби у випадку скасування судом певних рішень про реєстрацію, зокрема, скасування державної реєстрації права власності, а отже позовні вимоги Позивача в даній частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення державного реєстратора на нерухоме майно Чуйко Ганни Георгіївни Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16 листопада 2015 року №26176613 про відмову у внесенні запису про скасування державної реєстрації права власності форма власності: приватна, розмір частини: 1 за номером 7549101 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00/спеціального розділу Державного реєстратора прав на нерухоме майно.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук