Справа № 826/1430/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2016 року № 826/1430/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м.Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.04.2015
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач та/або податковий орган, контролюючий орган) та просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №575-17 (форма «Ф») від 30.04.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не є ані власником земельної ділянки, що знаходиться під багатоквартирним жилим будинком, ані її користувачем, а тому нарахування земельного податку є безпідставним.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення законними та обґрунтованими, прийнятим на підставі та на виконання вимог податкового законодавства.

Зокрема зазначив, що відповідно до норм податкового законодавства при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) земельний податок сплачується з дати реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому податковим органом правомірно нараховано позивачу земельний податок з фізичних осіб. Просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.122 КАС України, суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2015 року Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №575-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у сумі 7 670,34 грн.

Позивач оскаржив вказане вище податкове повідомлення-рішення до Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду скарги від 11.01.2016 року № 58/К/26-15-10-08-16 податкове повідомлення-рішення від №575-17 від 30.04.2015 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням-рішенням ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом за захистом своїх прав.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 503,9 кв. м, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 05.10.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. та договором купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченим 16.10.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рафалович-Полегойко В.Ф.

Під час розгляду справи представник позивача повідомив суд, що право власності на земельну ділянку, що знаходиться під багатоквартирним житловим будинком розташованим в АДРЕСА_1 не зареєстровано за останнім, право користування земельною ділянкою не оформлювалося, наголошував, що згідно довідки від Головного управління земельних ресурсів від 30.09.2011р. №03-16/27526 про те, що згідно із автоматизованої системи ПК "Кадастр", земельна ділянка (обліковий код №69:064:009) площею 3199,20кв.м. обліковується за ВАТ "Більшовик".

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як зазначалося, за загальним правилом, встановленим п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Крім того, п.287.8 ст. 287 Податкового кодексу України встановлено особливості сплати земельного податку. Так, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З наведеного слідує, що у разі придбання нежилих приміщень (його частин) саме у багатоквартирному будинку нарахування земельного податку здійснюється з дати реєстрації права власності безпосередньо на нерухоме майно, не залежно від реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що нежилі приміщення, придбані позивачем згідно договорів купівлі-продажу від 05.10.2007 року та 16.10.2008 року розташовані у багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_1

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 ПК визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п.274.1 ст. 274 ПК України).

Рішенням Київської міської ради №23/23 від 03.07.2014 року "Про затвердження технічної документації про нормативну грошову оцінку земель міста Києва", яким затверджено технічну документацію про нормативну грошову оцінку земель міста Києва, затверджена нова нормативна грошова оцінка земель в м. Києві та порядок її визначення.

Відповідно до листа ДФС ГУ у м. Києві від 28.04.2015 року №10408/7/26-15-06-17 "Про надання роз'яснень" нарахування фізичним особам земельного податку на 2015 рік здійснюється як середньоарифметичне значення нормативно-грошової оцінки за два періоди з 01.01.2015 р. по 31.06.2015 р. та з 01.07.2015 р. по 31.12.2015 р.

Згідно витягу з технічної документації №Ю-24892/2009 від 27.01.2009 року про нормативно грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий номер №69:064:009), виданої на ім'я ОСОБА_1, ділянка площею 202,88 кв. м., за місцем розташування: АДРЕСА_1 відноситься до 246 економіко-планувальної зони. Грошова оцінка в межах зони до 01.07.2015 року становить 709,87 грн./кв. м., починаючи з 01.07.2015 року - 1125,79 грн. /кв. м.

Таким чином, за даних обставин у позивача виник обов'язок зі сплати земельного податку, з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, з дня реєстрації права власності на визначені вище нежилі приміщення.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 07.07.2015 року по справі № 21-775а15 (№826/12388/13а).

Відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, відповідач при винесенні податкового повідомлення-рішення №575-17 (форма "Ф") від 30.04.2015діяв на підставі та у межах повноважень наданих законодавством.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів

За таких обставин, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено правомірності обставин викладених в позовній заяві, а надані докази не підтверджують заявлених позовних вимог, а відтак вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя В.І. Келеберда