Справа № 826/8253/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 червня 2016 року письмове провадження № 826/8253/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Огурцова О.П., Кузьменка В.А. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомДержавної фінансової інспекції України
до Міністерства соціальної політики України
прозобов'язати вчинити дії
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна фінансова інспекція України (далі - позивач або Держфінінспекція) з адміністративним позовом до Міністерства соціальної політики України (далі - відповідач або Мінсоцполітики), в якому просила:

1. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, пунктів 2.1, 5.1 договору від 30.04.2014 № 14/6-ВТ, виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та відображені у пункту 2 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом проведення претензійно-позовної роботи щодо відшкодування ТОВ «Візит» збитків (шкоду) на загальну суму 1 507 1 11,45 грн.

2. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, пунктів 2.1, 5.1 договору від 30.04.2014 № 14/6-ВТ, виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та відображені у пункту 3 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом проведення претензійно-позовної щодо відшкодування ТОВ «Готельно-ресторанний комплекс «РІКО» збитків (шкоду) на загальну суму 578 318,6 грн.

3. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статті 901 ЦК України, пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та відображені у пункті 4 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом проведення претензійно-позовної роботи щодо відшкодування ТОВ «Візит» збитків на загальну суму 24 360,2 грн.

4. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статті 901 ЦК України, пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та і відображені у пункті 5 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом проведення претензійно-позовної роботи щодо відшкодування ТОВ «Продтовари-Т» збитків на загальну суму 1 264,89 грн.

5. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статті 901 ЦК України, пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та відображені у пункті 6 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом проведення претензійно-позовної роботи щодо відшкодування КП Бородянської районної ради «Об'єднання шкільного харчування» збитків на загальну суму 335,1 грн.

6. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статті 901 ЦК України, пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та відображені у пункті 7 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом проведення претензійно-позовної роботи щодо відшкодування ПП «Школярик» збитків на загальну суму 230,4 грн.

7. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статті 901 ЦК України, пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та відображені у пункті 8 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом проведення претензійно-позовної роботи щодо відшкодування КП «Шкільні їдальні» збитків на загальну суму 188,1 грн.

8. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статті 901 ЦК України, пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та відображені у пункті 9 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом проведення претензійно-позовної роботи щодо відшкодування КП «Шкільні їдальні» збитків на загальну суму 188,1 грн.

9. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 і 530 ЦК України, пунктів 2.1, 5.1 договору від 30.04.2014 № 14/6-ВТ виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та відображені у пункті 10 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом відображення в бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість ТОВ «Візит», розмір якої становить 12 339 922 грн., як штрафні санкції (неустойка та пеня) за договором від 30.04.2014 № 14/6-ВТ, проведення претензійно-позовної роботи ТОВ «Візит» суми штрафних санкцій, що підлягає перерахуванню до державного бюджету.

10. Зобов'язати Мінсоцполітики усунути порушення вимог частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 і 530 ЦК України, пунктів 2.1, 5.1 договору від 30.04.2014 № 14/6-ВТ виявлених в ході ревізії Мінсоцполітики та відображені у пункті 10 Вимоги Держфінінспекції від 09.10.2014 № 31-14/801, шляхом відображення в бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість ТОВ «Готельно-ресторанний комплекс «РІКО», розмір якої становить 578 318 грн., як штрафні санкції (неустойка та пеня) за договором від 30.04.2014 № 14/6-ВТ, проведення претензійно-позовної роботи ТОВ «Готельно-ресторанний комплекс «РІКО» суми штрафних санкцій, що підлягав перерахуванню до державного бюджету.

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов представник позивача зазначив, що відповідачем порушені економічні інтереси держави, чим протиправно завдано збитки на суму 15 030 070,94 грн., які мають бути відшкодовані ним шляхом проведення претензійно-позовної роботи з контрагентами.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вимога позивача є обов'язковою до виконання лише в частині коригування роботи підконтрольної установи та приведення її у відповідність до вимог чинного законодавства, а, що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути лише зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за спільним клопотанням сторін, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Держфінінспекцію була проведена перевірка державних закупівель Мінсоцполітики в частині дослідження питання дотримання вимог законодавства під час здійснення закупівлі послуг з харчування дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, у навчальних закладах, розташованих на територіях радіоактивного забруднення у 2014 році, за результатами якої складено акт від 29.08.2014 року № 31-21/36 (далі - Акт), яким зафіксовані виявлені перевіркою порушення.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в Акті, Мінсоцполітики 12.09.2014 направило на адресу Держфінінспекції зауваження до зазначеного акту, які не були прийняті до уваги Держфінінспекцією, що відображено у висновках на заперечення до Акта № 31-21/36.

З метою усунення виявлених порушень та недоліків, зафіксованих Актом № 31-21/36, Держфінінспекцією була сформована до Мінсоцполітики вимога від 09.10.2014 № 31-14/801 про усунення порушень, в якій від відповідача вимагалось, провести претензійно-позовну роботи щодо відшкодування збитків (шкоди): ТОВ «Візит» на загальну суму 1 507 111,45 грн., ТОВ «Готельно-ресторанний комплекс «РІКО» на загальну суму 578 318,6 грн., ТОВ «Візит» на загальну суму 24 360,2 грн., ТОВ «Продтовари-Т» на загальну суму 1 264,89 грн., КП Бородянської районної ради «Об'єднання шкільного харчування» на загальну суму 335,1 грн., ПП «Школярик» збитків на загальну суму 230,4 грн., КП «Шкільні їдальні» збитків на загальну суму 188,1 грн., ПП «Білоус» на загальну суму 21,6 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем зазначених вимог, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (надалі - Закон).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування (частина 2 статті 2 Закону).

Статтею 10 Закону закріплені права органу державного фінансового контролю, до яких, крім іншого належать: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо) (пункт 1); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (пункт 7); звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пункт 10); при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (пункт 13).

Згідно Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю, та здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах.

За приписами пункту 6 зазначеного Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені під час проведення ревізій приховані, занижені валютні та інші платежі, порушувати перед відповідними державними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування у разі, коли отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням законодавства (підпункт 17); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням також установлено, що якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Таким чином, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов'язковою до виконання.

При цьому, що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом про стягнення збитків.

Вказана правова узгоджується з висновками Верховного суду України, викладені в постанові від 15.04.2014 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/38655037).

Виходячи з наведеного, оскільки примусове відшкодування шкоди відбувається судом за відповідним позовом про її стягнення, то спонукання підконтрольної установи в судовому порядку до виконання вимоги інспекції, у тому числі з зобов'язанням до використання права на судовий захист, є необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня, 13 травня та 18 вересня 2014 року, 20 січня 2015 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-332а14, 21-601а14 відповідно).

Частина 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Приймаючий до уваги викладене в сукупності, керуючись статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державної фінансової інспекції України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов