Справа № 760/1712/16-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/1712/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Українець В.В. Провадження № 2-а/760/204/16 Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А
16 червня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив: визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-місячного грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975 (надалі за текстом «Постанова № 975») та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі за текстом «Закон № 2011-XII»); стягнути з відповідачів одноразову грошову допомогу у разі інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 16 Закону № 2011-XII у розмірі 698 875 грн.; зобов`язати Міністерство оборони України провести нарахування і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України та зобов`язано цього відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до ст. 16 Закону № 2011-XII, в розмірі, встановленому Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року на день встановлення інвалідності. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах Радянського Союзу з 23 жовтня 2981 року по 02 лютого 1984 року та приймав участь у бойових діях в Афганістані з 05 травня 1982 року по 01 лютого 1984 року.
А саме в 1982-1984 роках проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР та звільнений з цієї частини в запас.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.
За даними Витягу із акту огляду у МСЕК до довідки серії 10 ААБ № 348380 від 30.01.2014 р. позивач є інвалідом другої групи з 30.01.2014 року, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де відбувались бойові дії.
Позивач звернувся до Міністерства оборони України та Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою, якою просив провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму на день встановлення інвалідності.
Листами від 30.10.2015 року за № 6/8/1166 та від 18.01.2016 року за № 11/0-7375 відповідачі відмовили у такому призначенні з посиланням на протокол засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 42 від 09.10.2015 р.
Згідно цьому протоколу скасовано пункт 90 протоколу № 39 від 18.09.2015 р. в частині призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки останній проходив військову службу не в збройних силах СРСР, а в прикордонних військах КДБ СРСР.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Згідно пункту 3 Порядку у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Судом першої інстанції було встановлено, що позивачу ІІ група інвалідності встановлена 30.01.2014 року.
Враховуючи, що право на грошову допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року.
Таким чином, 30.01.2014 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону № 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України № 975.
Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Міністерства оборони України, ігноруючи зазначені норми матеріального права та не здійснюючи перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі встановленому Законом № 2011-XII та Порядком, затвердженим Постановою Кабінету № 975, порушив указане право позивача.
Посилання відповідачів на те, що вимоги статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюються на позивача обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки таке твердження суперечить вимогам статті 3 зазначеного Закону, якою визначена сфера його дії.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження скаржника про те, що нарахування і виплату одноразової грошової допомоги має здійснювати Адміністрація Державної прикордонної служби України є наслідком помилкового тлумачення пунктів 12, 14 Порядку.
За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідачем подано клопотання про повернення судового збору.
Клопотання обґрунтовано тим, що Міністерства оборони України помилково сплатило більший розмір судового збору.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 р. № 3674-VI.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Із матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням № 248/373 від 15 квітня 2016 р. відповідачем сплачено 4 244 грн. 24 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, тоді як Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, зобов`язано Міністерство оборони України сплатити судовий збір у розмірі 3 031,60 грн.
За таких обставин, клопотання відповідача про повернення надміру сплаченого судового збору підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року без змін.
Клопотання Міністерства оборони України задовольнити.
Повернути Міністерству оборони України з Державного бюджету України надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 1 212 (тисяча двісті дванадцять) грн. 64 коп.
Видати Міністерству оборони України довідку на повернення 1 212 (тисяча двісті дванадцять) грн. 64 коп. судового збору.
Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 21 червня 2016 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.