Справа № 819/555/16
Суддя: Осташ А.В.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/555/16

17 червня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Осташа А. В. при секретарі судового засідання Ліщинській М.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - Вітера В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації

про скасування наказів, поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач або ОСОБА_1.) із адміністративним позовом до Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації (надалі по тексту - відповідач, Управління освіти і науки ТОДА) в якому просила:

- скасувати наказ управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.»;

- зобов'язати управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації поновити ОСОБА_1 на роботі на аналогічній посаді;

- стягнути з управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07 квітня 2016 року до дня поновлення на роботі;

- скасувати запис у трудовій книжці про звільнення.

Під час судового розгляду справи, позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить:

- скасувати наказ управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.»;

- скасувати наказ Департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 червня 2016 року №44-к «Про внесення змін до наказу від 06.04.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.»;

- зобов'язати управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації поновити ОСОБА_1 на роботі на аналогічній посаді;

- стягнути з управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07 квітня 2016 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вважає незаконними наказ управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.», яким на підставі п.6 ст.36 КЗпП України її звільнено з посади заступника начальника управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи-начальника відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації та наказ Департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 червня 2016 року №44-к «Про внесення змін до наказу від 06.04.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.», яким змінено підставу звільнення, а саме, з п.6 ст.36 КЗпП України на п. 1 ст.40 КЗпП України, оскільки чинним законодавством України не передбачено внесення будь-яких змін роботодавцем щодо підстав звільнення, після вивільнення працівника та припинення трудових відносин, тому вважає такий наказ незаконним та необґрунтованим.

На думку позивача, її звільнення із займаної посади проведено з порушенням законодавства щодо проведення процедури звільнення у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників, оскільки роботодавець не провів попередження працівників, у тому числі і ОСОБА_1 про наступне вивільнення. Зокрема зазначила, що про її звільнення у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників управління освіти і науки облдержадміністрації дізналася 05 квітня 2016 року, саме в цей час їй було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника, від чого вона відмовилася, так як переконана, що це незаконно, оскільки керівник установи не взяв до уваги її переважне право на залишення на роботі.

Позивач вважає, що одночасно з попередженням конкретних працівників і протягом двох місяців роботодавець повинен пропонувати їм всі наявні підходящі за кваліфікацією вакансії. В порушення зазначеної норми начальником управління освіти і науки Тернопільської обласної адміністрації не було запропоновано їй вільні на той час посади заступника начальника управління або начальника відділу.

З врахуванням викладеного, позивач та представник позивача просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, мотиви виклав в письмових запереченнях та усних поясненнях наданих в судовому засіданні. Заперечення обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 попереджено про зміну в організації праці, скорочення чисельності працівників та можливе вивільнення 17.08.2015 року та 05.04.2016 року запропоновано посаду головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації. Однак, вона відмовилася від посади, про що складений відповідний акт. Наказом управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.», на підставі п.6 ст.36 КЗпП України її звільнено з посади заступника начальника управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи-начальника відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації. Наказом від 06.06.2016 року внесено зміни до наказу від 06.04.2016 року №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.»,а саме, змінено підставу звільнення з п.6 ст.36 КЗпП України на п.1 ст.40 КЗпП України.

Представник відповідача також повідомив, що у зв'язку із затвердженням штатного розпису управління освіти і науки облдержадміністрації 05.04.2016 року станом на 06 квітня 2016 року була вакантна одна посада (на час відпуски для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи. Дана посада пропонувалась ОСОБА_1 Після відмови ОСОБА_1 дана посада була запропонована іншому працівнику департаменту (управління), яка погодилась на її зайняття. З 06 квітня 2016 року управлінням освіти і науки облдержадміністрації своїм наказом не призначено жодного працівника на вакантні посади. Додатково повідомив, що призначення начальника, заступника начальника управління освіти і науки здійснює голова Тернопільської ОДА, відповідно дана посада ОСОБА_1 не могла пропонуватися.

З врахуванням вищевикладеного, представник відповідача вважає, що наказ управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.» та наказ від 06.06.2016 року про внесення зміни до наказу від 06.04.2016 року №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.», є законними та скасуванню не підлягають, а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Крім пояснень позивача, представника позивача, представника відповідача, судом досліджено ряд письмових доказів, які подані позивачем, представником позивача та представником відповідача, а також витребувані з ініціативи суду.

Заслухавши в судовому пояснення позивача, представників сторін, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В ході з'ясування обставин справи судом встановлено, що ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста, інспектора шкіл відділу позашкільної освіти, виховної роботи та захисту прав дитини з 22 червня 2004 року відповідно до наказу начальника управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації №108-к від 22 червня 2004 року (а.с.13).

Наказом №34-к від 14 червня 2013 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи-начальника відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації (а.с.130-131).

Відповідно до наказу Департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації №236 від 28 липня 2016 року, виданого на виконання розпоряджень голови обласної державної адміністрації від 27 липня 2015 року №454-од «Про упорядкування структури обласної державної адміністрації» попереджено під розпис працівників департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації про зміни в організації праці, скорочення чисельності працівників та можливе вивільнення. А саме, ОСОБА_1 попереджена 17.08.2015 року (а.с.12).

Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 09 грудня 2015 року №757-од. про упорядкування структури обласної державної адміністрації п.12 визнано такими, що втратили чинність, розпорядження голови обласної державної адміністрації №454-од «Про упорядкування структури обласної державної адміністрації (а.с.76-78).

05.04.2016 року начальником управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації було запропоновано ОСОБА_1 посаду головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації (на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_4). згоди на призначення вище зазначену посаду ОСОБА_1 не надала, згідно акта №2 від 05.04.2016 року (а.с. 75).

Наказом Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації №16-к від 06 квітня 2016 року, звільнено з посади заступника начальника управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи-начальника відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації з 06 квітня 2016 року на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України (а.с. 14).

Наказом від 06.06.2016 року №44-к внесено зміни до наказу від 06.04.2016 року №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.», а саме, змінено підставу звільнення з п.6 ст.36 КЗпП України на п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.118).

Вважаючи звільнення з роботи незаконним ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати як положення Закону України "Про державну службу" так і положення КЗпП України. При цьому суд враховує, що пріоритетними є норми спеціального закону. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадку, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У розумінні пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України ( надалі КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 до звільнення обіймала посаду заступника начальника управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи-начальника відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, яке відповідно до розпорядчих актів, які регламентують його діяльність, є державним органом на територіальному рівні, а тому відповідно і позивач проходив публічну службу.

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про державну службу" (в редакції, що діяла станом на день звільнення позивачки з роботи), державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Зі змісту частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу"(в редакції, що діяла станом на день звільнення позивачки з роботи) слідує, що підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України (далі по тексту - КЗпП) та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

З оспорюваних наказів видно, що звільнення ОСОБА_1 відбувалось за загальними підставами, а саме: спочатку за п.6 ст.36 КЗпП України, а в подальшому її змінено Департаментом освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації наказом від 06.06.2016 року №44-к на п.1 ст.40 КЗпП.

Суд не погоджується з позицією позивача на рахунок того, що роботодавець не вправі змінювати підставу звільнення та самостійно більше як через два місяці вносити записи в трудову книжку, оскільки дане твердження нічим не обґрунтоване, чинним законодавством України не заборонено вносити дані зміни, відповідач на підставі Положення про управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації наділений повноваженнями самостійно вносити зміни до наказів, в тому числі і тих, що стосуються звільнення працівників з роботи, а тому суд вважає, що в даному випадку дії роботодавця не суперечили чинному законодавству.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - постанова № 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

На виконання вимог Постанови Пленуму ВСУ №9, судом досліджено та встановлено наступне:

Щодо того чи мали місце у випадку з позивачем зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року №179 "Про утворення структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій», постановлено, реорганізувати відповідні структурні підрозділи обласної державної адміністрації.

Розпорядженням №454-од «Про упорядкування структури обласної державної адміністрації» від 27 липня 2015 року перейменовано департамент освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації в управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації.

Розпорядженням від 09 грудня 2015 року №757-од про упорядкування структури обласної державної адміністрації п.12 визнано такими, що втратили чинність, розпорядження голови обласної державної адміністрації №454-од «Про упорядкування структури обласної державної адміністрації» та перейменовано департамент освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації в управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації.

З аналізу вищезазначених розпорядчих документів, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку мала місце зміна в організації виробництва і праці яка виразилась в реорганізації державної установи, що призвела до скорочення чисельності працівників. Дана обставина також визнавалась і не заперечувалась жодною із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до штатного розпису департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації на 2016 рік затвердженого 11 січня 2016 року штатна чисельність становить 23 штатних одиниць та утворено структурні підрозділи, а саме, відділ дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи, відділ дошкільної, загальної середньої освіти та кадрової роботи, відділ спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи, управління професійної та вищої освіти, фінансово-економічного та правового забезпечення, відділ професійної та вищої освіти та відділ фінансово-економічного та правового забезпечення (а.с.115).

Відповідно до штатного розпису управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації на 2016 рік затвердженого 05 квітня 2016 року штатна чисельність становить 18 штатних одиниць та утворені структурні підрозділи, а саме, відділ дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи, відділ професійної та вищої освіти, відділ фінансово-економічного та правового забезпечення (а.с. 116).

Так, відповідно до ч.3 ст.36 КЗпП у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

При цьому Пленум Верховного суду України у своїй Постанові №9 роз'яснив, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Тобто для з'ясування того чи правомірно попереджався позивач про наступне вивільнення, суду необхідно встановити чи реорганізація відповідача супроводжувалась скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Для з'ясування цих обставин, суд в першу чергу зазначає, що ОСОБА_1 до звільнення обіймала посаду заступника начальника управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи-начальника відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації та була державним службовцем.

Відповідно до ст.4 Закону право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Тому суд вважає, що працівник у такому випадку підлягає звільненню за п. 1 ст. 40 КЗпП, а в порядку працевлаштування у зв'язку із звільненням йому не обов'язково повинні запропонувати саме цю посаду, до якої відноситься основне коло раніше виконуваних працівником обов'язків. Також, як вбачається з матеріалів справи, посада заступника начальника управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи-начальника відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, яку обіймала позивачка, штатним розписом від 05 квітня 2016 року не передбачена.

Щодо додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

З врахуванням вищеописаного, суд приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема в ухвалі від 04.08.2010 року у справі № 6-8884св10.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Суд погоджується з позицією позивача в частині того, що відповідачем не попереджено про майбутнє вивільнення за два місяці, оскільки після видачі нового розпорядження відповідача від 09 грудня 2015 року №757-од про упорядкування структури обласної державної адміністрації, мало би бути нове попередження про вивільнення.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що сама по собі та обставина, що позивач не була попереджена про наступне звільнення за два місяці при відсутності інших порушень законодавства при проведенні звільнення тягне за собою не поновлення на роботі, а зміну дати звільнення, зараховуючи строк попередження, протягом якого вона працювала.

Одночасно, суд вважає, що змінювати підставу звільнення та зараховувати строк попередження, протягом якого позивач працювала, не має доцільності, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося 06 квітня 2016 року, тобто після спливу більш ніж двомісячного терміну від видання розпорядження Тернопільської ОДА від 09 грудня 2015 року №757-од. При цьому суд враховує ту обставину, що позивачці було достеменно відомо про організаційні зміни, зокрема, про скорочення чисельності та штату в Департаменті освіти і науки Тернопільської ОДА, що підтверджується усними поясненнями позивача наданими в судовому засіданні та про що зазначено в адміністративному позові.

З приводу дотримання роботодавцем гарантій, що передбачені ч.1 і ч.2 ст.42 КЗпП України, щодо переважного права на залишення на роботі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника, від якої вона відмовилася.

Як видно із долучених до матеріалів справи, інформацій про наявність вакантних посад в управлінні освіти і науки Тернопільської ОДА, у зв'язку із затвердженням штатного розпису управління освіти і науки облдержадміністрації 05.04.2016 року станом на 06 квітня 2016 року були вакантними дві посади, а саме: головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи (на час відпуски для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), яка і пропонувалася позивачу та заступника начальника управління освіти і науки (а.с.111-112).

Позивачка та її представник стверджують, що її було обмежено у праві вибору вакантних посад, тому що пропонувалась тільки посада головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи, проте не пропонувалась інша вакантна посада заступника начальника управління освіти і науки. З такими твердженнями суд не погоджується, оскільки, як видно зі змісту п.10 Положення про управління освіти і науки обласної державної адміністрації, яке затверджене Розпорядженням голови Тернопільської ОДА №173-од від 28 березня 2016 року, заступники начальника управління освіти і науки призначаються на посаду головою облдержадміністрації, а тому начальник управління освіти і науки не мала повноважень на пропонування даної посади.

Крім того, судом встановлено, що згідно наказу департаменту освіти і науки облдержадміністрації від 01 квітня 2016 року №03-а «Про стажування ОСОБА_5 на посаді заступника начальника управління освіти і науки облдержадміністрації» ОСОБА_5 проходила стажування з 01 квітня до 06 квітня 2016 року на посаду заступника. Відповідно до п.8 Положення про порядок стажування у державних органах, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України 01.12.1994 року №804 особі, яка пройшла стажування надається перевага і після успішного стажування дані особи можуть бути переведені на посаду без проведення конкурсу. Розпорядженням від 07.04.2016 року №133-к голова обласної державної адміністрації, який і є роботодавцем призначив на посаду заступника начальника управління освіти і науки держадміністрації ОСОБА_5

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що після видачі нового розпорядження Тернопільської ОДА від 09 грудня 2015 року №757-од про упорядкування структури обласної державної адміністрації мало би бути також нове пропонування вакантних посад, але посади не могли бути запропоновані, оскільки з 11 січня 2016 року і до 5 квітня 2016 року діяв старий штатний розпис (а.с.115). Тобто, практично реалізація розпорядження Тернопільської ОДА від 09 грудня 2015 року №757-од в частині реорганізації Департаменту освіти і науки ТОДА почалася тільки 05.04.2016 року коли була проведена державна реєстрація Управління освіти і науки ТОДА та було затверджено штатний розпис даного управління (а.с.116).

Враховуючи те, що в штатному розписі були вільні тільки 2 вакантні посади, одна з яких могла бути запропонована позивачу та пропонувалася ОСОБА_1, то суд приходить до переконання, що порушення гарантій, передбачених ч.1 і 2 ст.42 КЗпП при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не допущено.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач в адміністративному позові та усних поясненнях наданих в судовому засіданні, безпідставно ототожнює різні за своєю правовою природою поняття, а саме, зазначаючи про порушення її прав в частині переважного права залишення на роботі, вона ототожнює його із залишенням на посаді. Так, зокрема, позивачка пояснила, що її було запропоновано декретну посаду, від якої вона відмовилась, проте, не пропонувались вакантні посади заступника начальника управління та начальника управління.

З приводу вищезазначеного твердження позивача суд також вважає за необхідне зазначити, що питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого органу. А відповідно до абз.3 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9, суди не вправі входити в обговорення питання доцільності проведення такої перестановки (перегрупування).

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що управлінням освіти та науки Тернопільської обласної державної адміністрації звільнення ОСОБА_1 проведено з дотриманням трудового законодавства, а тому, підстав для скасування наказів, що стосуються звільнення позивачки, поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу немає.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд, вважає, що позивачем не доведено правомірності обставин викладених в позовній заяві, а надані докази не підтверджують заявлених позовних вимог, а тому суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позову.

Судових витрат по справі згідно ст.94 КАС України немає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації про скасування наказу управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року №16-к «Про звільнення ОСОБА_1.», скасування наказу Департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 червня 2016 року №44-к «Про внесення змін до наказу від 06.04.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.», зобов'язання управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації поновити ОСОБА_1 на роботі на аналогічній посаді, стягнення з управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07 квітня 2016 року до дня поновлення на роботі та скасування запису у трудовій книжці про звільнення, - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21 червня 2016 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.