Справа № 815/6667/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6667/15

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2, представника відповідача Неголюка С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

20.11.2015р. ОСОБА_4 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача, пов'язані з відмовою у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1

- зобов'язати відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що не погоджується зі спірним висновком відповідача про відмову в погодженні проекту землеустрою та вважає, що він не ґрунтується на вимогах закону, а тому розроблений проект підлягає затвердженню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано Управління Держгеокадастру у м.Одесі Одеської області повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1, з урахуванням обставин, що стали підставою для визнання протиправною відмови Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області від 10.08.2015р. №19-1505-0.12-5185/15. В іншій частині позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, в.о. начальника Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області 12.02.2016р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просили скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2016р. та прийняти нову, якою у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

19.11.1997р. розпорядженням виконкому Приморської районної адміністрації №914 за заявою позивача ОСОБА_5 було затверджено акт щодо прийняття в експлуатацію реконструйованої нею домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного розпорядження №914 та взамін договору дарування №1-1506 від 29.03.1994р. (зареєстрованого за позивачем), ОСОБА_4 19.11.1997р. видано свідоцтво про право власності на це домоволодіння (двоповерхова житлова будівля літ. «А» житлова пл.88,2 м.кв., загальна пл.155,1 м.кв., надвірні споруди: літ. «Б» котельна пл.8,8 м.кв., літ. «В» сарай пл.2,8 м.кв.).

27.04.1999р. рішенням виконкому Одеської міськради №349 було вирішено видати Дачно-будівельному кооперативу «Відпочинок №1» державний акт на право постійного користування фактично зайнятою земельною ділянкою по АДРЕСА_1 загальною площею 6229 м.кв.

29.06.1999р. рішенням Одеської міськради №165-ХХІІІ вирішено передати громадянам та юридичним особам земельні ділянки у власність та надати у користування згідно з додатком, в якому серед іншого, в переліку під п.223 зазначено про видачу ДБК «Відпочинок №1» фактично зайнятої земельної ділянки загальною пл.6229 м.кв.

29.03.2000р. Одеською міської радою народних депутатів видано Дачно-будівельному кооперативу «Відпочинок №1» державний акт на право постійного користування землею, площею 0,6229 га., за адресою: АДРЕСА_1. (вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №85)

В подальшому, 08.08.2009р. на загальних зборах ДБК «Відпочинок №1» було постановлено надати згоду члену ДБК «Відпочинок №1» ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки площею 435,74 кв.м., яка знаходиться в її фактичному користуванні і розташована в межах території, яка ще з 1999р. виділена в користування ДБК «Відпочинок №1».

Також, зазначеними зборами від 08.08.2009р. було надано згоду Одеській міськраді при необхідності виключити з землекористування ДБК цю частину земельної ділянки пл.435,74 кв.м., якою фактично користується ОСОБА_4, для передачі їй у власність для індивідуального дачного будівництва та експлуатації і обслуговування жилого будинку.

17.09.2009р. позивач звернулася до заступника міського голови із заявою, в якій просила передати їй безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0436 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Заява обґрунтована тим, що на даній земельній ділянці розташований належний їй на праві приватної власності житловий будинок і господарські будівлі (свідоцтво про право власності, видане Приморською районною адміністрацією Одеської міськради 19.11.1997р. №914-р).

28.12.2010 року Одеська міськрада своїм рішенням №44-УІ надала позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Далі, на підставі довідки Адресного реєстру м. Одеси про підтвердження адреси об'єкта нерухомого майна від 02.08.2012р. №215565/3 та рішення ОМР від 28.12.2010р. №44-VI, було зарезервовано адресу спірної земельної ділянки - АДРЕСА_1.

В подальшому, на підставі вказаного рішення Одеської міської ради від 28.12.2010р. №44-VІ, позивачка замовила в ТОВ «Інагро Комінтернівське» проект землеустрою, отримала усі необхідні погодження і позитивні висновки та надала його для погодження в Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області.

Проте, відповідач, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4, своїм висновком від 10.08.2015р. №19-1505-0.12-5185/15, відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення цієї спірної земельної ділянки, зазначивши наступні недоліки: 1) в основних відомостях пояснювальної записки припущена помилка, не вірно вказаний суміжник (зазначили ОСОБА_6 замість ОСОБА_7); 2) висвітлити відомості щодо письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально, на вилучення земельної ділянки; 3) до складу проекту землеустрою долучити матеріали землевпорядного проектування; 4) кадастровий план земельної ділянки оформити відповідно вимог ст.22 Закону України «Про державний земельний кадастр»; 5) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель, план відведення та кадастровий план земельної ділянки (ст.50 ЗУ «Про землеустрій»), оформити з урахуванням вимог останніх змін ст. 99 ЗК України, при цьому забезпечити дотримання вимог ст.112 ЗК України; 6) відповідно до вимог ч.4 ст.186-1 ЗК України, на погодження подається оригінал проекту землеустрою, а письмові погодження суміжників (відповідно до яких вони є власниками частини будинку №12) долучені у копії; 7) майнові питання оформити до вимог чинного законодавства.

Не погоджуюсь із такими діями та висновком відповідача, позивач оскаржила їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту вимог ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Згідно із приписами ст.ст.3,4 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, Законами України «Про землеустрій» від 22.05.2003р. №858-IV, а також прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12 ЗК України, питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Таким чином, Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно-правовими актами, Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади право розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної власності, а також делегувала їм і право вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

У відповідності до п. «в» ч.1 ст.20 Закону України «Про землеустрій», землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Згідно із ч.ч.1,5,6,7 ст.186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

А зі змісту ч.5 вказаної статті вбачається, що орган, зокрема, зазначений в частині першій цієї статті, зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Однак, при цьому, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у ч.ч.1-3 цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: 1) додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій»; 2) надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; 3) проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Слід зауважити, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в ч.ч.1-3 цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Проте, з урахуванням системного аналізу вищенаведених вимог діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судами обох інстанцій конкретних обставин справи, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідачем, в даному випадку, всупереч приписами ч.8 ст.186-1 ЗКУ, не було встановлено конкретний строк для усунення виявлених у проекті землеустрою недоліків, з яких, в свою чергу, деякі недоліки зазначено помилково і необґрунтовано (п.п.1,2), а деякі взагалі неконкретизовано (п.п.4,5,7).

Так, як встановлено по справі, позивачем, на виконання вимог ч.1 ст.71 КАС України, було надано суду дублікат виписки з протоколу загальних зборів ДБК «ВІДПОЧИНОК №1» від 08.08.2009 року, яка підтверджує факт письмової згоди основного землекористувача на приватизацію ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, а також і згоду Одеській міськраді на виключення з землекористування ДБК земельної ділянки пл.435,74 кв.м. Вказана виписка з протоколу загальних зборів ДБК та лист на адресу Одеської міськради також містилися і проекті землеустрою, наданому відповідачу для погодження.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного висновку від 10.08.2015р., відповідач у своєму висновку в якості одного із головних недоліків зазначив відсутність нотаріального посвідчення вказаної вище згоди основного землекористувача - ДБК «ВІДПОЧИНОК №1».

Однак, в даному випадку, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, не може погодитися із зазначеним відповідачем недоліком та, в свою чергу, приймає до уваги доводи позивача щодо неможливості на цей час посвідчити нотаріально це рішення (згоду) землекористувача (ДБК), прийняте ним ще 08.08.2009 року. До того ж, слід зазначити, що законодавцем не встановлено обов'язку для вищого органу управління кооперативу (яким є загальні збори ДБК) оформлювати прийняті ним рішення та вести протоколи з обов'язковим їх нотаріальним посвідченням. Крім, того, одночасно слід звернути увагу ще й на те, що по-перше, ст.50 Закону України «Про землеустрій» (на яку посилається відповідач) станом до грудня 2012 року взагалі не містила вимогу про обов'язкове нотаріальне посвідчення письмової згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки (такі зміни були внесені тільки з 06.12.2012р.), а по-друге, як встановлено судовою колегією з додатково витребуваних матеріалів, інші члени даного ДБК «Відпочинок-1» - сусіді-суміжники позивачки (ОСОБА_8 (голова ДБК), ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та інші), яким відповідачем вже давно було погоджено аналогічні проекти землеустрою та видано державні акти, також, в свою чергу, не мали нотаріально посвідчених письмових згод землекористувача.

Що ж стосується виявленого відповідачем недоліку про фактичне зобов'язання оформити наданий до проекту кадастровий план земельної ділянки відповідно вимог ст.22 Закону України «Про державний земельний кадастр», суд з цього приводу зазначає, що, згідно з приписами цієї статті Закону, документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству. Таким чином, аналізуючи висновок відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою, а також надане позивачем викопіювання з чергового кадастрового плану, судами обох інстанцій не встановлено, яке саме порушення вимог ст.22 Закону України «Про державний земельний кадастр» виявив відповідач.

До того ж, як видно акту проведеної перевірки ОРФ ДП «ЦДЗК» та протоколу перевірки документації із землеустрою, результати цієї перевірки Управлінням Держкомзему у місті Одесі, визнані успішними.

Отже, за таких обставин, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази з урахуванням конкретних обставин справи, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача, пов'язаних із відмовою в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4

Стосовно ж інших вимог позивача щодо зобов'язання відповідача погодити представлений проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, то вирішення таких питань, як було правильно зазначено судом 1-ї інстанції, є виключною компетенцією відповідача, а тому, відповідно, суд не вправі перебирати на себе функції, які безпосередньо покладені на Управління Держгеокадастру у м. Одеса Одеської області, в зв'язку із чим, вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути цей проект землеустрою з урахуванням обставин, що стали підставою для визнання протиправною відмови від 10.08.2015 року №19-1505-0.12-5185/15.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко