Справа № 802/490/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 червня 2016 р. Справа № 802/490/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

суддів Дончика В.В., Слободонюка М.В.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представника відповідача 1 Горецького Ю.М.,

представника відповідачів 3, 4 Мараховської В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 1), начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 2), Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (відповідач 3), Державної казначейської служби України (відповідач 4)

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2016 року ОСОБА_3 звернулась у суд з адміністративним позовом до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду її скарги від 27.02.2016 року;

- зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути її скаргу від 27.02.2016 року, надати обґрунтовану відповідь на всі порушені у ній питання відповідно до чинного законодавства та надати доручення підлеглим йому особам негайно здійснити розшук належних ОСОБА_4 транспортних засобів, тимчасово затримати такі транспорті засоби та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції;

- стягнути на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (справа № 802/490/16-а).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.04.2016 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

Крім того, 12.04.2016 року ОСОБА_3 звернулась у суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду її скарги від 27.02.2016 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути її скаргу від 27.02.2016 року, надати обґрунтовану відповідь на всі порушені у ній питання відповідно до чинного законодавства та негайно здійснити розшук належних ОСОБА_4 транспортних засобів, тимчасово затримати такі транспорті засоби та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції;

- стягнути на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (справа № 802/491/16-а).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.04.2016 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

В подальшому ухвалою суду від 27.04.2016 року справи № 802/490/16-а та № 802/491/16-а об'єднано в одне провадження, об'єднаній справі присвоєно № 802/490/16-а.

Таким чином, після об'єднання справ в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_3 у цій адміністративній справі наступні:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та начальника цього управління щодо розгляду скарги позивача від 27.02.2016 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області та начальника цього управління розглянути скаргу позивача від 27.02.2016 року, надати обґрунтовану відповідь на всі порушені у ній питання відповідно до чинного законодавства, надати доручення підлеглим посадовим особам поліції негайно здійснити розшук належних ОСОБА_4 транспортних засобів, тимчасово затримати такі транспорті засоби та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції;

- стягнути на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України загалом 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідачів 1 та 2, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 27.02.2016 року вона звернулась до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зі скаргою на дії працівників міліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_4, в якій просила притягнути винних посадових осіб до відповідальності та вжити заходи для розшуку таких транспортних засобів на підставі постанови державного виконавця, їх вилучення і передачі органу державної виконавчої служби для примусової реалізації. 04.04.2016 року позивач отримала лист за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Мороза Р.О. № 20/К-126 від 28.03.2016 року, який не містить ані посилань на скаргу від 27.02.2016 року, ані відповідей на порушені у ній питання. Крім того, відповідь на скаргу позивач ОСОБА_3 вважає необґрунтованою. При цьому зазначає, що вона оскаржувала бездіяльність працівників міліції, а не поліції. Також відповідачами не вжито жодних заходів щодо здійснення розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_4, а ті заходи, про які йдеться у листі, вчинялись ще працівниками міліції і вони, на думку позивача, є абсолютно неефективними, оскільки протягом тривалого часу не призвели до розшуку транспортних засобів. Крім того, позивач ОСОБА_3 посилається на те, що відповідачами порушено положення ст. 40 Конституції України, ст.ст. 19, 20 Закону України "Про звернення громадян" в частині надання обґрунтованої відповіді на її звернення та положення ст.ст. 6, 22, 24, 40 Закону України "Про Національну поліцію" в частині виконання завдань та обов'язків, покладених на Національну поліцію, і, як наслідок, порушення права позивача на здійснення розшуку майна боржника, як складової права на виконання судового рішення. Крім того, позивач ОСОБА_3 стверджує, що бездіяльністю відповідачів 1 та 2 їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, яких вона зазнала у зв'язку з незаконною бездіяльністю відповідачів, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації її життя. Таку шкоду вона оцінює загалом у розмірі 5000 грн. (по 2500 грн. внаслідок бездіяльності кожного з відповідачів 1 та 2), яку просить суд стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

У позовній заяві позивач ОСОБА_3 заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Відтак, керуючись положеннями ч. 4 ст. 122, ст. 128 КАС України, суд розглядає справу за відсутності позивача.

Представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 1) в судовому засіданні адміністративний позов заперечив та пояснив, що 29.02.2016 року до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшла скарга ОСОБА_3 від 27.02.2016 року, яка була зареєстрована у Журналі обліку пропозицій, заяв і скарг громадян 02.03.2016 року під № 126. За результатами розгляду цього звернення скаржнику направлено повну та обґрунтовану відповідь № 20/К-126 від 28.03.2016 року. Отже, жодної бездіяльності щодо розгляду скарги позивача відповідачем 1 не допущено. Також зазначає, що Головне управління Національної поліції у Вінницькій області не вправі проводити службове розслідування щодо працівників міліції, які попередньо здійснювали розшук транспортних засобів, належних ОСОБА_4, оскільки такі працівники в силу закону вважаються звільненими і на сьогодні у підпорядкуванні управління не перебувають. Просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Начальник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 2) або його представник на неодноразові виклики суду не з'явились та будь-яких заяв, клопотань чи заперечень не подали. За таких обставин і виходячи з приписів ч. 4 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача 2.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2016 року, постановленою із занесенням до журналу судового засідання, на підставі ч. 3 ст. 52 КАС України до участі у розгляді справи співвідповідачем залучено Державну казначейську службу України, як розпорядника єдиного казначейського рахунку, за рахунок коштів якого позивач ОСОБА_3 просить відшкодувати їй заподіяну моральну шкоду.

У судовому засіданні представник Державної казначейської служби України, який одночасно є представником Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, адміністративний позов заперечила та пояснив, що відповідно до закону відшкодування шкоди, завданої фізичній осіб внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та їх посадових і службових осіб здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків. У випадку прийняття судом рішення про стягнення на користь позивача ОСОБА_3 бюджетних коштів, такі кошти будуть виплачені їй у порядку, встановленому чинним законодавством.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників відповідачів 1, 3, 4, оцінивши інші докази, які є у справі, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Встановлено, що 27.02.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зі скаргою, у якій просила:

- доручити проведення службового розслідування щодо працівників міліції, які вчинили бездіяльність щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_4, притягнути винних осіб до відповідальності, якщо вони працюють або врахувати таку їх бездіяльність при проходженні ними атестації чи при проведенні конкурсу;

- вжити передбачених законодавством заходів щодо здійснення розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_4 на підставі постанови державного виконавця, їх вилучення та передачі органом державної виконавчої служби для примусової реалізації.

Як вбачається з наданих суду витягів із Журналу обліку пропозицій, заяв і скарг громадян, який ведеться Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області, вищевказане звернення ОСОБА_3 зареєстроване 02.03.2016 року під № 126.

Листом № 20/К-126 від 28.03.2016 року за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Мороза Р.О. позивачу надано відповідь на скаргу від 27.02.2016 року, у якій зазначено, що 04.12.2014 року до УДАІ УМВС України у Вінницькій області надійшла постанова "Про розшук майна боржника", винесена Староміським ВДВС Вінницького МУЮ щодо розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: "ЗИЛ 157", номерний знак НОМЕР_1, "TOYOTA LAND CRUISER", номерний знак НОМЕР_4, "RENAULT MASTER", номерний знак НОМЕР_2, та "DAIMLER-BENZ 123" номерний знак НОМЕР_3. В ході перевірки встановлено, що на ОСОБА_4 зареєстровано автомобіль марки "ЗИЛ 157", номерний знак НОМЕР_1, та "TOYOTA LAND CRUISER", номерний знак НОМЕР_4. На виконання постанови державного виконавця 09.12.2014 року орієнтовано особовий склад Державтоінспекції Вінницької області на розшук та затримання вищевказаних транспортних засобів, виставлено картки розшуку автомобілів в базах даних, а також інформацію щодо розшуку таких транспортних засобів внесено до автоматизованої інформаційно-пошукової системи "Відеоконтроль-Рубіж". Розшук транспортних засобів, відносно яких відкрито виконавче провадження органами ДВС, підрозділами поліції здійснюється під час нагляду за дорожнім рухом у рамках виконання функціональних обов'язків. Також повідомлено, що в ході проведення службового розслідування факти бездіяльності працівників поліції відносно розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження.

Перевіряючи підставність заявлених позовних вимог та надаючи оцінку оскаржуваній бездіяльності відповідачів 1 та 2, суд керується такими мотивами.

Згідно із ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Закон України "Про звернення громадян".

Так, частиною 1 статті 1 цього Закону передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

В силу положень ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та наведених у позовній заяві обґрунтувань на їх підтримку, предмет спору у цій адміністративній справі стосується законності рішень та дій відповідачів 1 та 2 під час розгляду скарги ОСОБА_3 від 27.02.2016 року. При цьому суд зауважує, що позивач оскаржує саме бездіяльність відповідачів, вважаючи, що її звернення було розглянуте неналежним чином.

Тому, надаючи оцінку спірних правовідносинам та перевіряючи доводи позивача про неправомірну бездіяльність відповідачів 1 та 2 у зв'язку з розглядом вищевказаної скарги, суд враховує, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов'язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

Розгляд звернення особи та надання за його результатами відповіді передбачає здійснення активної форми поведінки суб'єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що заступником начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Морозом Р.О. листом за № 20/К-126 від 28.03.2016 року надано відповідь на скаргу ОСОБА_3 від 27.02.2016 року, яка фактично була отримана відповідачами 29.02.2016 року, а отже вчинено дії щодо розгляду звернення громадянина.

При цьому відповідь на скаргу позивача надано з дотриманням строку, визначеного у ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян".

Крім того, беручи до уваги зміст листа № 20/К-126 від 28.03.2016 року, неможливо зробити висновок про ненадання відповідачами відповідей на усі питання, що були порушені ОСОБА_3 у своєму зверненні.

Відтак, на переконання суду, відповідачами 1 та 2 не допущено протиправної бездіяльності щодо розгляду скарги ОСОБА_3 від 27.02.2016 року, яку позивач просить суд визнати незаконною.

Також суд зазначає, що у відповіді на вказану скаргу позивачу повідомлено про вжиті заходи щодо розшуку майна (транспортних засобів) боржника ОСОБА_4 Водночас у даному публічно-правовому спорі позивач з посиланням на норми чинного законодавства не оскаржує тих дій, які вчиняються, або тієї бездіяльності, яка допускається відповідачами 1 та 2 безпосередньо під час розшуку майна боржника. Як вже зазначалось, фактично позивач не погоджується з діями відповідачів саме у зв'язку з розглядом скарги від 27.02.2016 року і тому саме цим діям суд надає оцінку, вирішуючи дану адміністративну справу.

Разом із тим, вважаючи незаконними дії чи бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та його посадових осіб, що пов'язані з виконанням постанови державного виконавця Староміського ВДВС про оголошення розшуку транспортних засобів боржника ОСОБА_4, позивач ОСОБА_3 не позбавлена права на оскарження таких дій чи бездіяльності до суду окремо, з посиланням на те, які саме дії за чинним законодавством мали б вчинити органи поліції для розшуку цих транспортних засобів, однак які протиправно не вчиняються, внаслідок чого порушуються її права як стягувача у виконавчому провадженні та особи, на користь якої ухвалене судове рішення, що набрало законної сили.

Крім того, суд зауважує, що розшук транспортних засобів, належних ОСОБА_4, здійснюється з грудня 2014 року. За цей час відбулися значні зміни у законодавстві України, яке регулює питання правоохоронної діяльності та правоохоронних органів, зокрема було створено новий державний орган, який забезпечує охорону прав і свобод людини, протидіє злочинності, підтримує публічну безпеку та порядок.

Так, статтею 18 Закону України "Про міліцію" передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, Закон України "Про міліцію" втратив чинність у зв'язку з набранням законної сили Законом України "Про Національну поліцію" № 580-VIІI від 02.07.2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 641 "Про утворення Національної поліції України" утворено Національну поліцію України, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було утворено Головне управління Національної поліції у Вінницькій області та ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, в тому числі і ті, що діяли на території Вінницької області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1388 "Про організаційно-штатні питання" визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України.

Згідно з п. 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами представника відповідача 1 в тій частині, що на сьогодні Головного управління Національної поліції у Вінницькій області позбавлене повноважень на проведення службового розслідування щодо дій або бездіяльності працівників міліції, які здійснювали виконання постанови Староміського ВДВС про розшук транспортних засобів боржника ОСОБА_4, а відтак і вирішення питання про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідачів 1 та 2 щодо розгляду скарги ОСОБА_3 від 27.02.2016 року, похідні від неї вимоги про зобов'язання вказаних відповідачів надати позивачу обґрунтовану відповідь на всі порушені у скарзі питання та стягнення на користь позивача моральної шкоди шляхом списання безспірної суми з рахунку Державної казначейської служби України теж не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а суд відповідно до ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у цій справі немає.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, беручи до уваги те, що у задоволенні адміністративного позову відмовлено позивачу, який звільнений судом від сплати судового збору, а інших витрат судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Сало Павло Ігорович

Судді Дончик Віталій Володимирович

Слободонюк Михайло Васильович