Справа № 813/9050/13-а
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року № 813/9050/13-а

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого - судді Кедик М.В.,

судді Сасевича О.М.,

судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Харіва М.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними дій та скасування припису,

встановив:

ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області в частині винесення припису від 06.11.2013 № 20/11-ф;

- визнати протиправним і скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 06.11.2013 № 20/11-ф про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі акта перевірки з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 06.11.2013 №20/22-ф, відповідачем винесено припис від 06.11.2013 № 20/11-ф, яким зобовязано позивача у 60-денний термін з дня отримання цього припису знести самовільні прибудови і надбудови з приведенням житлового будинку до попереднього стану згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 04.04.2013, виданого Золочівським МБТІ. Зазначає, що вимога про знесення самочинної добудови і прибудови до належного йому житлового будинку є неправомірною, оскільки таку добудову здійснено на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві приватної власності. Також зазначає, що доводи відповідача про те, що будівництво здійснено в межах водогону, а також поза межами червоних ліній, є недоведеними та документально не підтвердженими, а в акті про право власності на землю відсутні будь-які вказівки щодо наявності обмежень на забудову його земельної ділянки та контролюючий орган не пропонував йому здійснити перебудову з урахуванням тих чи інших обставин. У зв'язку з цим позивач просить скасувати припис Інспекції ДАБК у Львівській області як протиправний.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

На підставі ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України суд допустив заміну позивача у справі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області його правонаступником Державною архітектурно-будівельною інспекцією України (далі ДАБІ України).

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_3 на належній йому земельній ділянці на вул. Яворницького, 23 у м. Золочеві провів реконструкцію садибного індивідуального житлового будинку без проектної документації та права на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. ст. 7, 9 Закону України Про архітектурну діяльність, а також без права на проведення будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності. З метою усунення виявлених порушень було видано припис від 06.11.2013 № 20/11-ф. Зазначає, що при винесенні оскарженого припису державні інспектори діяли відповідно до вимог Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила з мотивів, викладених у запереченні на адміністративний позов та просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Інспекцією Державної архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 06.11.2013 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_3, щодо реконструкції житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення, що знаходиться за адресою: вул. Яворницького, 23, м. Золочів, про що складено акт від 06.11.2013 №20/22-ф.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 на земельній ділянці (витяг державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2013 № 2258993) на вул. Яворницького, 23 в м. Золочеві в межах червоних ліній автодороги М-02 Львів-Тернопіль в охоронній зоні Львівського водогону діаметром 1.2 м проводить реконструкцію садибного індивідуального житлового будинку з вбудованими-прибудованими приміщеннями громадського призначення (II категорії складності згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж від 18 вересня 2013 року) без проектної документації та без права на проведення будівельних робіт, чим порушив статті 7, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», статтю 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 3.32, п. 8.11 ДБН360-92.

На підставі встановлених порушень складено припис від 06.11.2013 № 20/11-ф про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та яким зобов'язано позивача у 60-денний термін з дня отримання цього припису знести самовільні прибудови і надбудови з приведенням житлового будинку до попереднього стану згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 04.04.2013, виданого Золочівським МБТІ.

06.11.2013 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 20/11-ф.

18.11.2013 на підставі цього протоколу прийнято постанову № 16/384-ф, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 96 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 6800 грн, який ним був сплачений.

Позивач наведений припис вважає протиправним, а дії відповідачів щодо його видання неправомірними, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямування на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів передбачено Законом України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пунктом 3 частини четвертої статті 41 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Таким чином, встановивши під час перевірки порушення вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, відповідач має право виносити відповідні приписи, зазначаючи в ньому про порушення та висуваючи відповідні вимоги для їх усунення.

Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України встановлено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, а саме: здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури; внесення Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України пропозицій щодо формування політики із відповідних питань.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до частини 1 статті 376 Цивільного Кодексу житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що житловий будинок, реконструкцію якого здійснив ОСОБА_3, а також земельна ділянка за адресою: вул. Яворницького, 23 в м. Золочів, Львівська обл., на якій здійснено добудову до цього будинку, належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2013 з відомостями щодо двох названих обєктів нерухомого майна.

Отже, ОСОБА_3 провів реконструкцію власного будинку і добудову до нього здійснив на власній земельній ділянці.

Також, житловий будинок з вбудованими-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: вул. Яворницького, 23 в м. Золочів після його реконструкції був обєктом технічного обстеження, яке проводив експерт з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 000569, виданий Атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 31.07.2012) на замовлення ОСОБА_3

Результати даного обстеження оформлено звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта від 18.09.2013, у висновках якого зазначено: «за результатами проведення технічного обстеження обєктів: індивідуального (садибного) житлового будинку під літ. «А» загальною площею 288,30 м кв., в т.ч. загальною площею житлових квартир 30,50 м кв, із яких житлова площа 18,20 м кв.; допоміжна площа 12,30 м кв., приміщень громадського харчування (кафе) загальною площею 84,0 м кв.; із яких основна площа 44,70 м кв., і допоміжна площа 39,30 м кв.; магазину загальною і основною площею 115,90 м кв., приміщень загального користування (сходів) площею 15,50 м кв., септика під літ. «І» площею 1,0 м кв., що заходяться за адресою: м. Золочів, вул. Яворницького, 23, Золочівський район, Львівська область, замовник ОСОБА_3 встановлено їх відповідність вимогам надійності будівель і споруд та можливості безпечної їх експлуатації».

Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Підстави для знесення об'єкта самовільного будівництва визначені у частинах 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України.

Так, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливою або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, суд приходить до переконання, що до повноважень ДАБІ віднесено право приймати припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Вказане може бути здійснено шляхом визначення особі, яка вчинила виявлене інспекцією порушення, зокрема вимоги про зупинення будівництва (в разі коли таке не завершено), здійснення заходів спрямованих на отримання чи внесення змін до відповідних дозволу та проекту, отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку чи вчинення інших дій які усунуть такі порушення.

Однак, ДАБІ не в праві приймати припис про знесення самочинно збудованого об'єкта, оскільки вказане віднесено до виключної компетенції відповідного суду.

Отже, законодавцем було запроваджено виключно судовий механізм застосування таких заходів як знесення самочинного будівництва, метою чого було недопущення зловживань у цій сфері з боку органів державної влади, а тому враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду із вимогою зобов'язати виконати припис про знесення самочинної добудови не може підлягати до задоволення, оскільки ст. 38 Закону № 3038-VI передбачено, що знесення самочинного будівництва можливе лише за позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням, чого не дотримано ДАБІ у розглядуваній справі. За таких обставин, суд вважає, що в розумінні чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а саме зобов'язання відповідача знести самовільні прибудови і надбудови з приведенням житлового будинку до попереднього стану згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 04.04.2013.

В матеріалах справи відсутні докази щодо зобов'язання ОСОБА_3 здійснити перебудову самовільного будівництва або відмова відповідача від такої перебудови.

Крім того, ні в позовній заяві, ні в доданих документах ДАБІ не зазначила, що самочинне будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, здійснене з істотним порушенням будівельних норм і правил. В матеріалах справи наявні лише докази здійснення самочинного будівництва без затвердженої проектної документації, без права на виконання будівельних робіт та без повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 09.04.2014 у справі № К/800/46907/13.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області в частині винесення припису від 06.11.2013 № 20/11-ф та визнання протиправним і скасування припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 06.11.2013 № 20/11-ф про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм стандартів і правил є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У силу вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області в частині винесення припису від 06.11.2013 № 20/11-ф.

3. Визнати протиправним і скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 06.11.2013 № 20/11-ф про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм стандартів і правил.

4. Судовий збір в розмірі 68 (шістдесят вісім) грн 82 коп. присудити на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Кедик М.В.

Суддя Сасевич О.М

Суддя Потабенко В.А.