Справа № П/811/398/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року Справа № П/811/398/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.,

за участю секретаря: Потєхіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал" про визнання рішення протиправним та його скасування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал", в якому просить суд:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Кіровоградській області ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3031/11 від 15.05.2012р., виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ "Укрпромбанк" щодо складення акту опису і арешту майна від 21.02.2013 року, яким накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 - неправомірними;

- визнати незаконним та скасувати Акт державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 лютого 2013 року по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа №2-3031/11 від 15.05.2012р., виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 боргу на користь ТОВ "Укрпромбанк".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області перебуває виконавчий лист №2-3031/11 від 15.05.2012 року, виданий Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ "Укрпромбанк" боргу в розмірі 4 378 326,38 грн. В межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, про що складено відповідний акт опису й арешту майна. Так на думку позивача, складаючи оскаржуваний акт державний виконавець діяв неправомірно, оскільки не перевірив, хто є членами сім'ї наймача та чи проживають в ній неповнолітні діти, що призвело до порушення її прав та прав її неповнолітніх дітей, які проживають у зазначеній вище квартирі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначивши, що державний виконавець діяв в межах законодавства складаючи акт опису й арешту майна.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримавши пояснення представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Під час судового розгляду встановлено, що у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3031/11, №2/1111/605/12 від 15.05.2012 р., виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ТОВ "Укрпромбанк" (правонаступником якого є ТОВ "Інвестиційна компанія "ІФГ Капітал") заборгованості за договором №35/К-07 на відкриття відновлювальної кредитної лінії в сумі 4 377 416,38 грн. та судових витрат по 910 грн.

02.08.2012 р. до відповідача від стягувача надійшла заява про відкриття виконавчого провадження, разом з зазначеним вище документом.

07.08.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії яких направлено сторонам.

Представником позивача під час судового розгляду справу по суті дані твердження не спростовано.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що з метою повного та своєчасного виконання рішення суду та виявлення майна та коштів належних боржнику, державним виконавцем направлено запити до УДАІ УМВС України в Кіровоградській області, КОБТІ, Держсільгоспінспекції у Кіровоградській області, ДПС України.

Згідно відповіді ДПС України на ім'я боржника відкрито рахунки в банківських установах, на які накладено арешт та стягнуто кошти в розмірі 20,70 грн. Згідно довідки УДАІ УМВС України в Кіровоградській області за боржником зареєстровано автотранспорт, який оголошено в розшук в зв'язку із невідомим його місцезнаходженням.

Згідно довідки КООБТІ за боржником - ОСОБА_3 зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.50).

В ході здійснення виконавчих дій, в межах даного виконавчого провадження , державним виконавцем в порядку ч.2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", 21.02.2013 р. проведено опис й арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 корп.1 в м. Кіровоград, власником якого є ОСОБА_3.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-ХІV (далі за текстом - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ч. 1 ст. 11 Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини 2 вказаної статті Закону державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до п.п. 3, 4, 5, 12, 20 ч. 3 ст. 11 Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

- безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Частиною 2 статті 4 Закону встановлено, що під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону).

Згідно зі пп. 5.1.1 п. 5.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Мінюсту від 15.12.1999 № 74/5 (зі змінами та доповненнями), звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

В силу приписів частини 1 статті 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч. 2 ст. 57 Закону).

У відповідності до частини 5 статті 57 Закону про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Під поняттям "майно" боржника слід розуміти як окремі речі та їх сукупність, так і всі майнові права боржника, що на момент вчинення виконавчого провадження є у нього.

Як встановлено судом, та не спростовано представником позивача під час судового розгляду, боржниками у виконавчому проваджені є ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Згідно наявної у матеріалах справи копії інформаційної довідки з КОБТІ підтверджується, що ОСОБА_3 має заресєтроване право власності на нерухоме майно за адресою - АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.1996 №1-4347 (а.с.50).

Приписами частин 1, 2 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналізуючи вищевказані положення діючого законодавства, суд доходить висновку, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Під час судового розгляду, позивачем та його представником не надано доказів наявності права власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_1, м. Кіровоград у ОСОБА_1.

Матеріалами справи встановлено, що позивач лише зареєстрована за зазначеною адресою (а.с. 10), права власності зареєстровано лише за ОСОБА_3.

Суд зазначає, що згідно з ст.7 Закону України "Про виконавче провадження", учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. Для проведення виконавчих дій державний виконавець за необхідності залучає понятих, поліцейських, представників органів опіки та піклування, інших органів та установ в порядку, встановленому цим Законом.

Проаналізувавши зміст зазначеної статті та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач - ОСОБА_1 не входить до кола осіб, яка у відповідності до вимог чинного законодавства має право звернення до суду з зазначеними позовними вимогами.

Судовим розглядом встановлено, що 21.02.2013 року у присутності боржника - ОСОБА_3 державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, жодних зауважень вказаний акт не містить (а.с.7-9).

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що при вчиненні оскаржуваних дій та прийнятті відповідних рішень відповідач діяв у відповідності до норм діючого законодавства, яким врегульовано порядок проведення виконавчого провадження, оскільки як було встановлено судом та не заперечувалось позивачем по справі, що спірний автомобіль належить їй на праві власності, жодних заборон на відчудження спірного автомобілю на час вчинення оскаржених виконавчих дій не існувало, а отже жодних прав позивачки порушено не було.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваним діями не порушуються права позивачки і відмовляє в задоволенні позовних вимог у зв'язку з необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 162,163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволені позовних вимог - відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду К.М. Притула