Справа № 826/4756/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4756/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А
23 червня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Літвіної Н.М.
Суддів Коротких А.Ю.
Хрімлі О.Г.
при секретарі Рафальській І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправними дій, скасування постанови, -
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У зв`язку з фактичним та повним виконанням рішення суду головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження від 02 березня 2016 року.
Перевіряючи відповідність спірної постанови державного виконавця вимогам чинного законодавства, колегія суддів зазначає наступне.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».
Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 Закону).
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Приписи приведених норм узгоджуються із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави закінчення виконавчого провадження передбачені ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що остання мотивована тим, що рішення суду виконано фактично та повністю.
Підставою для таких висновків державного виконавця слугували листи Міністерства оборони України № 455/20.1/10 від 22 січня 2016 року та заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №222/6/44 від 17 лютого 2016 року.
Разом з тим, згідно листа заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 17 лютого 2016 року № 222/6/44, військовою частиною НОМЕР_1 на виконання постанови суду було розглянуто питання щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України в частині надання ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу, внаслідок чого, з урахуванням тексту постанови, державної нагороди ОСОБА_1 , її заохочень за період служби, характеристики та правопорушень, які вона вчинила, встановлено відсутність підстав для внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №69Р від 21 липня 2015 року.
Отже, прийняттю рішення посадовою особою про надання права носіння військової форми одягу при звільненні військовослужбовців має передувати оцінка всіх наведених обставин у сукупності».
Разом з тим, відповідно до листів №455/20.1/10 від 22 січня 2016 року та № 222/6/44 від 17 лютого 2016 року вбачається, що під час розгляду питання про внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №69Р від 21 липня 2015 року щодо надання ОСОБА_1 права носіння військової форми одягу Міністерством оборони України та військовою частиною НОМЕР_1 було встановлено, що підстав для внесення змін до наказу не вбачається.
При цьому, враховувались: наявність державної нагороди ОСОБА_1 , її заохочення за період служби, характеристики та дані, встановлені під час службового розслідування, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень (акт службового розслідування № 222/264 від 14 серпня 2015 року та наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 » №107 від 17 серпня 2015 року).
З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується факт повного та фактичного виконання судового рішення, що стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції стосовно того, що при винесенні постанови від 02 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП №49883908 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Доводи апелянта стосовно того, що відповіді державному виконавцю щодо виконання судового рішення, які містяться в матеріалах справи, було здійснено неналежними особами, оскільки боржником по виконавчому провадженню є Міністр оборони України, колегією суддів не приймаються до уваги.
Від імені Міністра оборони України та Міністерства оборони України відповіді на запити можуть надавати особи, уповноважені на ці дії відповідними положеннями або довіреностями. При цьому, вказані документи свідчать про виконання судового рішення, а не про зміну боржника у виконавчому провадженні.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем повною мірою виконано обов`язок доказування правомірності свого рішення та підтверджено його законність і обґрунтованість.
Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2016 року без змін.
Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 23 червня 2016 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.