Справа № 826/366/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2016 року № 826/366/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Суперфіна

Бориса Михайловича

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"

про визнання протиправними дій

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернулася з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича (надалі - Відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (надалі - третя особа) про визнання протиправними дій державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, що полягає у прийнятті рішення від 28 липня 2015 року №23209948 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"; скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, №23209948 від 28 липня 2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"; визнання протиправними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, що полягають у проведенні 28 липня 2015 року державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"; зобов'язати Державну реєстраційну службу України (02660, місто Київ, вулиця Марини Раскової, будинок 15, ідентифікаційний код: 37508344) та Головне управління юстиції у місті Києві (01001, місто Київ, провулок Музейний, будинок 2-Д, ідентифікаційний код: 34691374) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (запис) про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, міста Києва №23209948 від 28 липня 2015 року та про скасування запису про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що у Відповідача були відсутні правові підстави проводити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", оскільки на момент здійснення Відповідачем державної реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомості були наявними записи про заборону відчуження вказаного майна в Єдиному реєстрі заборон, що є перешкодою для проведення оскаржуваних дій приватному нотаріусу.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив Суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України. Позиції щодо позовних вимог суду не надав.

Судом на адресу Відповідача надіслано Ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва: від 18.01.2016 року та від 01.03.2016 р. про витребування матеріалів реєстраційної справи.

Проте, всупереч вимогам законодавства, Відповідачем не виконано вимоги Суду та не надіслано на адресу Суду матеріали реєстраційної справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України. Позиції щодо позовних вимог суду не надав.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники Відповідача та третьої особи, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 серпня 2008 року між Позивачем (Позичальник), з однієї сторони, та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (Банк), з іншої сторони, укладено договір №0 про надання споживчого кредиту. Предметом договору є надання банком позичальнику кредиту в іноземній валюті в сумі 65 000 доларів США на умовах повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту - 314 892,50 грн. на день укладення договору.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором №0 про надання споживчого кредиту від 07.08.2008 р. між банком, з однієї сторони, та Позивачем (Іпотекодавець), з іншої сторони, було укладено договір іпотеки №91706 за яким передано в заставу банку об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, загальною площею 46,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності.

Між AT "УкрСиббанк" (правонаступник акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк") та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу № 1 від 12.12.2011 р. та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно яких AT "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект" своє право грошової вимоги до боржника за Договором № 0 про надання споживчого кредиту від 07.08.2008 р.

Шевченківським районним судом м. Києва 20.11.2013 прийнято рішення у цивільній справі №761/20113/13-ц за позовом ТОВ "Кей-Колект" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору №0 від 07.08.2008 року станом на 05.07.2013 р. в сумі 512,238 грн. та відсотки в розмірі 38 277,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.07.2013 р. - 305955 грн.

Позивачем не надано доказів оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва в апеляційному порядку, внаслідок чого судом, з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вказане рішення сприймається як таке, що набрало законної сили.

В подальшому, 28.07.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Суперфіном Борисом Михайловичем, Київський міський нотаріальний округ, місто Київ, за результатами розгляду заяви ТОВ "Кей-Колект" про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнято рішення № 23209948, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності; форма власності приватна, на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 за суб'єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", податковий номер 37825968.

Не погоджуючись з правомірністю спірного рішення Позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону №1952-IV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частина 1 ст. 15 Закону №1952-IV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

В той же час, ч. 1 ст. 9 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про нотаріат» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію; Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Державний реєстратор: 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до п. 1 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5 прилюдні торги - це продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Згідно п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об'єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Відповідно до п. 2.1. глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 5 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-357а14).

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що в матеріалах справи наявна Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 10.11.2015 р. (надалі - Інформаційна довідка).

З вищезазначеної Інформаційної довідки вбачається, що в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис про заборону на відчуження об'єктів нерухомого майна накладеного в 2008 р.

Тобто, державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за ТОВ "Кей-Колект" було проведено Відповідачем та внесено запис про право власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 10581171 від 28.07.2015 року, коли у Єдиному реєстрі заборон був наявний запис про заборону відчуження майна, що в свою чергу є перешкодою для проведення реєстрації права власності.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, Суд приходить до висновку, що наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону щодо майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій щодо цього майна до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

З аналізу матеріалів справи та норм права Суд приходить до висновку, що Відповідач згідно норм законодавства повинен був відмовити в реєстрації за третьою особою права власності на спірне майно, оскільки на час вчинення реєстраційних дій в Єдиному реєстрі був наявний запис про обтяження, проте, Відповідачем вчинено дії по реєстрації права власності, що суперечить вимогам законодавства.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 р. по справі N К/800/37285/14.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправним дій державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, що полягає у прийнятті рішення від 28 липня 2015 року №23209948 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, №23209948 від 28 липня 2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" та визнання протиправним дій державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, що полягають у проведенні 28 липня 2015 року державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 37 Порядку № 868 документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Згідно статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 575 Цивільного кодексу України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

У відповідності до статті 24 Закону України "Про іпотеку" , відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

За змістом статті 33 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку" визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За приписами частини 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що у договорі іпотеки № 169997 від 07.07.2008 акціонерний комерційний інноваційний банк "Укрсиббанк" та позивача внесли статтю 5 "Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя", якою передбачили, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку"; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку".

Тобто, сторони за договором дійшли згоди, що право на продаж заставленого майна виникає лише на підставі окремого договору.

Разом з тим, сторонами не заперечується, що такий договір між АКІБ "УкрСиббанк" та/або ТОВ "Кей-Колект" і позивачами не укладався.

За таких обставин, у Відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення № 23209948 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру 30 по вулиці Григорія Андрющенка в м. Києві за ТОВ "Кей-Колект", оскільки відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог Суд також приймає до уваги те, що відповідно до частини 7 "Звернення стягнення на предмет іпотеки" Листа Верховного Суду України від 01.02.2015 "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна":

"Правильною є практика судів, які за відсутності встановлення в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі можливості передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відмовляють у задоволенні подібних позовів.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що вищезазначене має стосуватися також і звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, установленої ст. 38 Закону № 898-IV, у разі, коли такий спосіб передбачений договором про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідним застереженням в іпотечному договорі."

Крім того, Відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення залишено поза увагою положення п. 1 ч. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до якого протягом дії цього Закону (Закон набрав чинності 07.06.2014) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідачем не доведено з посиланням на належні докази, а Судом з огляду на письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановлено відсутність обставин які б свідчили на користь того, що спірна квартира не використовується позивачами як постійне місце проживання. Обставина не перевищення площі квартири 140 кв. м. учасниками даного спору не заперечується.

За таких обставин, враховуючи сукупність письмових доказів, які наявні в матеріалах справи, Суд приходить до висновку про відсутність у Відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, Суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься Лист Головного територіального управління юстиції від 21.12.2015 р. №111-5035, який надіслано на адресу Позивача та в якому зазначено, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Борисом Михайловичем здійснено реєстраційні дії з порушенням вимог законодавства та зупинення діяльності Відповідача з 14.12.2015 р. по 25.12.2015 р. та підготування та направлення до Міністерства юстиції України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича.

Пунктом 2 Порядку N 868, передбачено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

У відповідності до п. 2.1, 2.6 Порядку N 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна.

Заява подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, №23209948 від 28 липня 2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" та визнання протиправними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, що полягають у проведенні 28 липня 2015 року державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати Державну реєстраційну службу України (02660, місто Київ, вулиця Марини Раскової, будинок 15, ідентифікаційний код:37508344) та Головне управління юстиції у місті Києві (01001, місто Київ, провулок Музейний, будинок 2-Д, ідентифікаційний код: 34691374) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (запис) про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, міста Києва №23209948 від 28 липня 2015 року та про скасування запису про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Суд зазначає наступне.

Внесення записів до Державного реєстру прав передбачені нормами ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме: Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 2 Порядку N 868, передбачено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

У відповідності до п. 2.1, 2.6 Порядку N 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна.

Заява подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зобов'язання Державну реєстраційну службу України (02660, місто Київ, вулиця Марини Раскової, будинок 15, ідентифікаційний код:37508344) та Головне управління юстиції у місті Києві (01001, місто Київ, провулок Музейний, будинок 2-Д, ідентифікаційний код: 34691374) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості (запис) про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, міста Києва №23209948 від 28 липня 2015 року та про скасування запису про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не підлягає задоволенню, оскільки законодавчо прямо передбачені дії посадових осіб реєстраційної служби (нотаріусу) у випадку скасування судом певних рішень про реєстрацію, зокрема, речових прав.

Крім того, Суд звертає увагу, що вищезазначена вимога заявлена не до осіб, які є стороною (Державна реєстраційна служба України та Головне управління юстиції у місті Києві) у справі, що свідчить про передчасність задоволення даних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначені факти, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, що полягає у прийнятті рішення від 28 липня 2015 року №23209948 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект".

3. Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, №23209948 від 28 липня 2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект".

4. Визнати протиправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу, м. Київ, що полягають у проведенні 28 липня 2015 року державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект".

5. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

6. Стягнути з Приватного нотаріуса Суперфіна Бориса Михайловича Київського міського округу на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1653,63 грн. (одна тисяча шістсот п'ятдесят три гривні 63 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук