Справа № 810/4315/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ К/800/16404/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Деметра-Агро» до Київської митниці ДФС про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Деметра-Арго» звернулось до суду з позовом до Київської митниці Міндоходів про скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 18.04.2014 № 125130006/2014/210018/2.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Київською митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів (болти та гайки), що ввозилися на територію України, прийняте необґрунтоване рішення щодо її коригування.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року, позов задоволено: скасовано рішення Київської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 18.04.2014 №125130006/2014/210018/2.

У поданій касаційній скарзі Київська митниця ДФС із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.12.2013 між позивачем та «SEMSON INTERNATIONAL» укладено контракт №12/05 на придбання товару (гайки та болти).

З метою митного оформлення імпортованого товару позивач подав до відповідача електронну митну декларацію від 18.04.2014 №125130006/2014/581951, в якій задекларував товар: болти та гайки, з товаросупровідними документами на товар, перелік яких зазначено в графі 44 вантажної митної декларації, що необхідний для розмитнення товару, а саме: зовнішньоекономічний договір від 05.12.2013 №12/05, доповнення до зовнішньоекономічного договору від 10.02.2014 №11, специфікація, рахунок-фактура, інвойси, лист б/н від 03.04.2014, висновок ДЗІ про вартісні характеристики товару від 17.04.2014 №1516, копія митної декларації країни відправлення, дві міжнародні автомобільні накладні, коносамент від 09.02.2014.

У зв'язку з виникненням у органу доходів і зборів сумніву щодо достовірності заявленої митної вартості товару, відповідачем витребувано додаткові документи.

У зв'язку з ненаданням декларантом додатково запитуваних документів, 18 квітня 2014 року відповідачем прийнято рішення № 125130006/2014/210018/2 щодо коригування митної вартості товарів, згідно з яким вартість задекларованого товару визначено за резервним методом: болти (чиста вага нетто 25907 кг); виробник: Leland Industries Inc; країна виробника: Канада з 99957,44 дол. США до 167618,29 дол. США, тобто з 3,84 дол. США/кг до 6,47 дол. США/кг; гайки (чиста вага нетто 9255 кг); виробник: Leland Industries Inc; країна виробника: Канада з 36005,56 дол. США до 86765,62 дол. США, тобто з 3,89 дол. США/кг до 9,57 дол. США/кг., а також видано картку відмови в прийнятті митної декларації №125130006/2014/00031.

Вважаючи рішення митного органу про коригування митної вартості товарів від 18.04.2014 № 125130006/2014/210018/2 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішення митного органу про коригування митної вартості товару як такого, що прийнято за наявності факту надання декларантом відповідачеві достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судами попередніх інстанцій із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

При цьому, колегія суддів вказує на необґрунтованість доводів митного органу щодо наявності підстав для витребування додаткових документів з мотивів наявності сумнівів у достовірності експортної митної декларації.

Так, перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений у частині другій статті 53 Митного кодексу України.

У свою чергу, перелік документів, які можуть витребовуватися на вимогу органу доходів і зборів у випадку, якщо основні документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або не вони містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наведений у частині третій статті 53 Митного кодексу України.

Митна декларація країни відправлення є документом, який може додатково витребовуватися органом доходів і зборів на підтвердження митної вартості, у випадку, якщо основні документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Будь-яких доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності основного переліку документів відповідачем під час судового розгляду не надано.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби відхилити, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: