Справа № 636/2113/16-а
Суддя: Гуменний З. І.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2113/16-а
Провадження № 6-а/636/4/16
У Х В А Л А

І М Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Гуменний З.І., розглянувши подання державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права ОСОБА_2 у виїзді за кордон, в звязку з невиконанням зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, -

в с т а н о в и в:

До Чугуївського міського суду Харківської області надійшло подання державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1, погоджене виконуючим обовязки Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, в якому державний виконавець просить тимчасово заборонити ОСОБА_2, зареєстрованому за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

В обґрунтування доводів подання державний виконавець посилається на те, що на виконанні у Чугуївському міськрайонному відділі ДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-13598/11/2070, виданого 14.12.201р. Харківським окружним адміністративним судом, про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Управління Пенсійного фонду в Чугуївському районі Харківської області заборгованостіь зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з 01.07.2010р. по 30.09.2010р. в розмірі 834,06 грн.

Розглянувши подання, приходжу до висновку, що є підставі для його повернення для належного оформлення з наступних підстав.

При розгляді вказаної категорії справ, крім положень ст. 6 Закону України від 21 січня 1994р. № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України», ст. 20 Закону від 03 квітня 2003р. № 661-IV «Про Державну прикордонну службу», слід дотримуватись роз'яснень, що містяться в листі Міністерства юстиції України, адміністрації Державної прикордонної служби України № 25-32/463 від 27 травня 2008р. та листі Міністерства юстиції України № 25-32/507 від 06 червня 2008р. Положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання, - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах вїзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Крім інших покладених на органи Державної прикордонної служби України завдань вони також мають право, зокрема, шляхом опитування осіб зясовувати підстави перетинання державного кордону України, вїзду на тимчасово окуповану територію або виїзду з неї, не пропускати через державний кордон України, на тимчасово окуповану територію або з неї осіб без дійсних документів на право перетинання кордону або для вїзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється вїзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України; робити в документах зазначених осіб відповідні відмітки (пункт 4 статті 20 Закону).

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Натомість ані в поданні, ані в доданих до нього матеріалах будь-яких доказів ухилення боржника від виконання зобовязань не міститься.

Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (ст. 6) допускає такі випадки обмеження свободи пересування як «особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї судовим рішенням».

Таким чином, Закон, який безпосередньо регулює порядок вїзду в Україну і виїзду за кордон, такої підстави для тимчасової заборони, як, наприклад, «особа є боржником, у виконавчому проваджені» чи «невиконання судового рішення» чи «до виконання зобовязань» не містить.

Закон чітко вказує на те, що для можливості встановлення заборони повинен мати місце факт «ухилення» від виконання, а не неможливість виконати рішення з інших причин (наприклад, відсутність коштів або майна).

Отже, наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Разом з цим, статтею 217 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Одним із заходів виконання рішення суду може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі судового рішення за поданням державного виконавця.

Оформлення та направлення подань до суду державними виконавцями здійснюється в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Так, відповідно до п.п. 12.1.1, 12.1.2 розд. 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за № 489/20802, подання повинно містити: найменування суду, до якого направляється подання; реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; реквізити виконавчого провадження; прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

У поданні мають бути визначені найменування органів, які мають здійснити тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Аналогічні розяснення містяться в аналізі судової практики Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013р. та в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015р. «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

В порушення вимог зазначеної Інструкції в поданні не зазначена дата народження та ідентифікаційний податковий номер боржника, не визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого).

На підставі вимог ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Отже, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання, тобто, будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини, оскільки, саме не виконання боржником самостійно зобовязань протягом зазначеного строку не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обовязків.

Однак, в поданні відсутні відомості щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення, не зазначено, які саме дії з боку виконавчої служби здійснювались з примусового виконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження, тобто з дати відкриття провадження, що порушує права сторін у справі.

Крім того, суду не надані підтвердження щодо повідомлення боржника про направлення до суду подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

З урахуванням встановлених обставин, приходжу до висновку про те, що надані матеріали не містять доказів того, що державним виконавцем вжиті всі заходи примусового виконання рішення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» і не доведено свідоме невиконання боржником належних до виконання зобовязань в повному обсязі або частково.

Враховуючи викладене, є підставі для повернення подання, в якому відсутні обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

На підставі викладеного, керуючись ст. 209, 210, 217, 377-1 ЦПК України,

у х в а л и в :

Подання державного виконавця Чугуївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, у звязку з невиконанням зобов'язань, покладених на нього рішенням суду - повернути для належного оформлення.

Повернення подання не перешкоджає повторному зверненню із поданням до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя