Справа № 825/125/16
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Київ К/800/8925/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Білуги С.В., Заїки М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2016 року

у справі № 825/125/16

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Чернігівської області

про скасування наказу, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Чернігівської області, в якому просив скасувати наказ прокурора Чернігівської області №556 від 14 грудня 2015 року про звільнення із займаної посади, поновити його на посаді прокурора прокуратури Бахмацької місцевої прокуратури з 15 грудня 2015 року, зобов'язати здійснити перерахунок заробітної плати з 15 липня 2015 року по дату фактичного звільнення та виплатити недоотриману заробітну плату і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2016 року, позовну заяву було повернуто.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та зобов'язано позивача надати розрахунки середнього заробітку та уточненої позовної заяви, при цьому встановлено п'ятиденний строк виконання даної ухвали з дня отримання її позивачем.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення позивач отримав зазначену ухвалу 16 січня 2016 року.

На виконання вказаної ухвали, позивач 18 січня 2016 року надіслав на адресу суду лист, в якому зазначив, що ним зроблено запит до прокуратури Чернігівської області про надання довідки про середній заробіток та після надходження відповіді з прокуратури області вказана довідка невідкладно буде надіслана на адресу суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу з зазначенням, що в установлені судом строки вимоги ухвали про залишення без руху позовної заяви не виконано, клопотання про продовження строку для усунення недоліків до суду не надіслано, а надісланий на виконання ухвали суду лист позивача не можна вважати клопотанням про продовження строку і як наслідок прийняття відповідного процесуального рішення про його продовження відсутнє.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені вимоги до позовної заяви, відповідно до частини другої якої на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Згідно частини 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Такий строк для усунення недоліків належить до процесуальних строків, тривалість яких встановлює суд. За змістом наведеної норми можна зробити висновок про законодавче закріплення обов'язку суду врахувати зміст конкретної дії, яку повинен вчинити позивач для усунення недоліку і відповідно встановити такий строк за який реально усунути недоліки зазначені в ухвалі.

З огляду на вищезазначене, встановлений для виконання вимог ухвали про залишення без руху позовної заяви строк не можна вважати достатнім для вчинення позивачем необхідних дій на її виконання.

Крім того, за правилами частини 4 статті 111 Кодексу адміністративного судочинства України суд вправі уточнити позовні вимоги, з'ясувати якими доказами сторони обґрунтовують свої доводи та вчинити інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду на стадії попереднього судового засідання, а тому повернення позовної заяви з підстав ненадання уточненої позовної заяви та розрахунку середнього заробітку не може бути підставою для повернення позовної заяви.

При цьому, позивач на виконання ухвали надіслав до суду заяву в якій зазначив, що зробив запит до прокуратури про надання довідки про середній заробіток, тобто здійснив всі залежні від нього заходи щодо виконання вимог ухвали про залишення без руху позовної заяви.

Згідно частини 1 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25 грудня 1997 року частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Судові рішення з огляду на верховенство права за своїм змістом повинні утверджувати справедливість і права людини, укріплювати довіру суспільства до судової влади.

В основі довіри до судової влади лежить віра кожного громадянина, суспільства в цілому в те, що об'єкт довіри (суд) добровільно бере на себе і виконує зобов'язання захистити інтереси громадянина та суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2016 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді С.В.Білуга

М.М.Заїка