Справа № 814/3707/14
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3707/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представників позивача Бессчастної А.В. та Баєвої А.А., представника відповідача Гави О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Електрім-2000» (далі ТОВ «Електрім-2000») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області), правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 листопада 2014 року № та № (т. 1 а. с. 79-80).

В обґрунтування позову зазначалось, що з 15 вересня по 17 жовтня 2014 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року. За результатами перевірки складено акт від 24 жовтня 2014 року за № 2645/14-04-22-01/30565129, в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, пунктів 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток на 133374 грн., а також пунктів 198.3, 198.6 ст. 198, пунктів 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на 144991 грн.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2014 року № , яким ТОВ «Електрім-2000» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 133374 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 33343 грн. 50 коп., а також № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 144991 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 36247 грн. 75 коп.. На думку позивача, висновки акта перевірки не відповідають вимогам Податкового кодексу України, а тому прийняті відповідачем на його підставі податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Електрім-2000» задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення відповідача від 20 листопада 2014 року № та № . Присуджено на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги вимоги положень Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24 травня 1995 року № 88, ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» та статей 317, 319 Господарського кодексу України щодо необхідності належного підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з контрагентами під час визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту. На думку апелянта, судом не прийнято до уваги практику Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду України, пов'язану з вирішенням податкових спорів даної категорії. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи представника відповідача в підтримку апеляційної скарги, а також представників позивача про залишення постанови суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що з 15 вересня по 17 жовтня 2014 року посадовими особами ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Електрім-2000» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 24 жовтня 2014 року за № 2645/14-04-22-01/30565129, в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.1.1 п. 138.1, пунктів 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток на 133374 грн., а також пунктів 198.3, 198.6 ст. 198, пунктів 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на 144991 грн..

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2014 року № , яким ТОВ «Електрім-2000» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 133374 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 33343 грн. 50 коп., а також № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 144991 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 36247 грн. 75 коп..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не доведено фактів порушення ТОВ «Електрім-2000» норм Податкового кодексу України при формуванні витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, та податкового кредиту протягом перевіреного періоду за господарськими операціями з підприємствами - контрагентами ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд».

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Згідно пунктам 138.2, 138.4, 138.6 ст. 138 названого Кодексу (у вказаній вище редакції) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

На підставі п. 138.8 названої статті Кодексу собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку (пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 ПК України).

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як встановлено матеріалами справи, видами діяльності ТОВ «Електрім-2000» є, серед іншого, виробництво електророзподільчої та контрольної апаратури (основний) та діяльність із забезпечення фізичного комфорту (т. 1 а. с. 81).

При цьому позивачем протягом перевіреного контролюючим органом періоду укладено договори з контрагентами ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд», а саме:

- договір купівлі-продажу від 1 липня 2013 року № 0107/13, відповідно до якого Продавець (ТОВ «Східопт Трейд») зобов'язується передати у власність Покупця (позивач) Товар (домкрат кабельний гідравлічний ДК22-5Г), а останній - прийняти та оплатити товар. Кількість, асортимент, ціна та строки поставки товару зазначаються в узгоджених сторонами Заявках. Поставка здійснюється на підставі заявки Покупця, згідно Специфікації та правил Інкотермс-2000 (т. 1 а. с. 83-84);

- договір поставки від 10 травня 2013 року № 221Н/1-13, відповідно до якого Виконавець (ТОВ «Ексім-Прилад») зобов'язується поставити Замовнику (позивач) Товар (покажчик високої напруги, заземлення переносне та штанга оперативна ізолююча), а останній - прийняти та оплатити товар. Кількість, асортимент, ціна товару та умови поставки визначаються в Специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (т. 1 а. с. 99-101);

- договір підряду від 23 квітня 2013 року № 2304/1, відповідно до якого Замовник (позивач) доручає, а Підрядник (ТОВ «Світовир») приймає на себе зобов'язання виконати монтаж щитків в РУ-0,4 кВ для МТС (т. 1 а. с. 111-112);

- договір підряду від 27 червня 2013 року № 2106/1, відповідно до якого Замовник (позивач) доручає, а Підрядник (ТОВ «Світовир») приймає на себе зобов'язання виконати реконструкцію електрообладнання щитів обліку на Рахнянському елеваторі (т. 1 а. с. 135-137);

- договір від 23 травня 2013 року № 230513/45, відповідно до якого Продавець (ТОВ «Гранд-Сенс») зобов'язується передати у власність Покупця (позивач) Товар (спортивне обладнання - тренажери в кількості 18 шт.), а останній - прийняти та оплатити товар. Оплата за товар здійснюється двома частинами: попередня оплата 50% від загальної ціни товару та остаточний розрахунок у розмірі 50% від загальної ціни товару (т. 1 а. с. 174-175);

- договір від 23 травня 2013 року № 230513/46, відповідно до якого Продавець (ТОВ «Гранд-Сенс») зобов'язується передати у власність Покупця (позивач) Товар (спортивне обладнання - тренажери в кількості 8 шт.), а останній - прийняти та оплатити товар. Оплата за товар здійснюється двома частинами: попередня оплата 50% від загальної ціни товару та остаточний розрахунок у розмірі 50% від загальної ціни товару (т. 1 а. с. 201-202);

- договір поставки від 15 січня 2012 року № 1501-12, відповідно до якого Постачальник (ТОВ «Профінструмент-Україна») зобов'язується поставити Покупцю (позивач) Товар (інструменти та господарські товари), а останній - прийняти та оплатити товар. Кількість, асортимент та ціна на товар визначаються в рахунках-фактурах Постачальника за погодженням з Покупцем. Товар відвантажується Покупцю зі складу Постачальника (т. 1 а. с. 214-217);

- договір від 9 лютого 2012 року № 09/02, відповідно до якого Продавець (ПП «Майклод-Юг») зобов'язується поставити Покупцю (позивач) Товар (керамзитовий гравій), а останній - прийняти та оплатити товар. Кількість, асортимент та ціна на товар визначаються в рахунках та накладних, виставлених Продавцем Покупцю на кожну партію. Умови поставки узгоджуються сторонами (т. 1 а. с. 244);

- договір купівлі-продажу від 3 серпня 2010 № МТ 20-03-08/10, відповідно до якого Продавець (ПП «Металагротрейд») зобов'язується поставити Покупцю (позивач) Товар (електрообладнання), а останній - прийняти та оплатити товар. Кількість, асортимент, ціна та строки поставки товару визначаються в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору (т 2 а. с. 12-13). Відповідно до пп. 4.3 Додаткової угоди № 1 до названого договору поставка товару здійснюється на умовах EXW, згідно Інкотермс-2000 (т. 2 а. с. 14).

Крім того, між позивачем та ТОВ «Транспортна компанія «САТ» укладено договір про перевезення вантажів від 7 листопада 2011 року № 8092, відповідно до якого Перевізник (ТОВ «Транспортна компанія «САТ») зобов'язується виконувати перевезення відповідних вантажів автомобільним транспортом по маршруту та у обсязі, вказаному Клієнтом (позивачем) (т. 1 а. с. 91-92).

Витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою товарів (послуг), отриманих від ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд», віднесено позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування.

В акті перевірки ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області зроблено висновок, що позивачем занижено суму податку на прибуток внаслідок віднесення до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, вартості товарів, придбаних у ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд», реальність господарських операцій з якими, на думку посадових осіб контролюючого органу, не доведена.

В обґрунтування висновку щодо не підтвердження реальності здійснення позивачем господарських операцій з названими вище контрагентами відповідач посилається, серед іншого, на чисельні акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача та інших контрагентів по ланцюгам господарських відносин з контрагентами ТОВ «Електрім-2000», в яких зазначено про наявність ознак відсутності фактів реального здійснення названими підприємствами господарських операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями.

Крім того, в акті перевірки відповідач також посилається на інформацію, використану з автоматизованих інформаційних баз останнього щодо контрагентів позивача.

Проте, всупереч висновкам відповідача, витрати ТОВ «Електрім-2000» по названим вище господарським операціям з ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд» безпосередньо пов'язані зі статутною діяльністю позивача та підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати за названими вище угодами з ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд» включено позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, на підставі первинних документів - договорів, видаткових та податкових накладних, актів приймання-передачі, розрахункових документів, а також документів, що підтверджують транспортування придбаного позивачем товару (т. 1 а. с. 83-90, 91-98, 99-110, 111-128, 135-145, 174-213, 214-243, 244-250, т. 2 а. с. 1-11, 12-76), оформлених відповідно до наведених вимог чинного законодавства України, що не спростовується висновками акта перевірки.

Придбаний у названих вище контрагентів товар та послуги в подальшому ТОВ «Електрім-2000» використано у власній господарській діяльності, зокрема:

- роботи, виконані ТОВ «Світовир» для ТОВ «Електрім-2000» по договору підряду від 23 квітня 2013 року № 2304/1 (монтаж щитків в РУ-0,4 кВ для МТС), використані позивачем для здійснення підрядних робіт на замовлення ТОВ НВП «Мадек» відповідно до договору підряду від 26 березня 2013 року № К26031, що підтверджується наданими кошторисом та довідкою про вартість виконаних робіт (т. 1 а. с. 129-134);

- роботи, виконані ТОВ «Світовир» для ТОВ «Електрім-2000» по договору підряду від 27 червня 2013 року № 2106/1 (реконструкція електрообладнання щитів обліку на Рахнянському елеваторі), використані позивачем для здійснення підрядних робіт на замовлення ТОВ «Луі Дрейфус Комодитиз Україна ЛТД» відповідно до договору виконання робіт від 29 березня 2013 року № 3200-01-03/МР, що підтверджується наданими довідкою про вартість виконаних робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт, підсумковими відомостями, актом здачі-прийому транспортних послуг по перевезенню вказаного товару до елеватору, а також відзивом замовника про якість виконаних робіт з відповідними фотографіями (т. 1 а. с. 146-173).

Придбаний у ПП «Майкод-Юг» товар (керамзитовий гравій) було використано ТОВ «Електрім-2000» при здійснені реконструкції приміщень для фізкультурно-оздоровчих занять, які розташовані в м. Миколаєві по вул. Будьонного, 44/2, для улаштування підготовки підлоги, що підтверджується актами на закриття прихованих робіт від 17 лютого 2012 року № 1 та від 5 квітня 2012 року № 3 (т. 2 а. с. 10 - 11).

На підтвердження факту використання придбаного товару (послуг) у власній господарській діяльності позивачем надано фотокопії адміністративних та виробничих будівель ТОВ «Електрім-2000», а також фотокопії належних позивачу приміщень спортивно-оздоровчого комплексу «Фабрика здоров'я», в яких встановлено придбане позивачем у ТОВ «Гранд-Сенс» спортивне обладнання - тренажери (т. 3 а. с. 3-16).

При цьому контролюючим органом не доведено фактів безтоварності операцій за спірними угодами та обізнаності позивача щодо можливого порушення податкового законодавства його контрагентами.

Відповідно до глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 10.1 глави 10 Правил встановлено, що перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2).

Згідно главі 11 Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

На підтвердження транспортування зазначеного товару по наведеним вище угодам, позивачем до суду першої інстанції надано товарно-транспортні накладні, оформлені в цілому відповідно до наведених вимог чинного законодавства України. При цьому окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних не можуть бути підставою для визнання недійсними господарських операцій позивача, перевезення товарів за якими здійснювалось за такими товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 16.1 ст. 16 Кодексу платник податків зобов'язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Зі змісту наведених положень Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок щодо звітування перед контролюючим органом та сплати податкового зобов'язання покладено на платників податків, якими в даному випадку є ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд». При цьому можливе невиконання такими контрагентами своїх зобов'язань по сплаті податків до бюджету є підставою для відповідальності та тягне негативні наслідки саме щодо цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку (ТОВ «Електрім-2000») права на віднесення сум витрат до складу валових, якщо останній виконав весь перелік умов щодо підтвердження розміру витрат та їх пов'язаності з господарською діяльністю підприємства.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що на час здійснення спірних господарських операцій постачальники товарів (послуг) (ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд») були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість. За таких обставин покупець (позивач) не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцем (або його контрагентами), ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено таке. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Із врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність включення до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, витрат позивача за названими вище договорами з ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд», що свідчить про неправомірне визначення позивачу контролюючим органом зобов'язання з податку на прибуток в сумі 133374 грн. за основним платежем.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 названого Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Кодексу (у вказаній вище редакції) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 144991 грн. за основним платежем визначено позивачу контролюючим органом у зв'язку зі зменшенням відповідачем підприємству суми витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, по названим вище угодам з ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд».

Оскільки, як зазначено вище, витрати по вказаним угодам правомірно віднесені позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, всі розрахунки позивача підтверджені податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог чинного законодавства, то і формування позивачем податкового кредиту з включенням до нього суми в 144991 грн. є правомірним.

Доводи апелянта щодо інформації, використаної з інформаційних систем контролюючого органу стосовно контрагентів позивача, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо реальності здійснення позивачем господарських операцій за договорами з ТОВ «Східопт Трейд», ТОВ «Ексім-Прилад», ТОВ «Світовир», ТОВ «Гранд-Сенс», ТОВ «Профінструмент-Україна», ПП «Майклод-Юг» та ПП «Металагротрейд», а тому не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

На підставі частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку неправомірності дій іншої компанії підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем було додержано встановлений чинним законодавством порядок формування податкового кредиту за спірними господарськими операціями. При цьому можливе невиконання контрагентами своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету є підставою для відповідальності та тягне негативні наслідки саме щодо цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у разі, якщо останній виконав весь перелік умов щодо його формування та має належні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Оскільки визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість за основними платежами є необґрунтованим, то і застосування контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій, передбачених ст. 123 Податкового кодексу України, є неправомірним.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 20 листопада 2014 року № та № є правильним.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 21 червня 2016 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

В.О. Скрипченко