Справа № 2а-0770/2369/12
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

31.05.2016 № К/800/54498/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Перечинський Стеатит»
на постановуЗакарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2013
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015
у справі №2а-0770/2369/12
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Перечинський Стеатит»
доУжгородської міжрайонної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області,
третя особаПеречинська міська рада Закарпатської області
провизнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перечинський Стеатит» звернулося до суду із адміністративним позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області, у якому просило визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /74 від 02.07.2012 про нарахування грошового зобов'язання в розмірі 735005,92 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2013, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015, позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення /74 від 02.07.2012 р. у частині донарахування основного грошового зобов'язання по платі за змелю з юридичних осіб в розмірі 405529,69 грн та застосованих штрафних санкцій у сумі 84474,26 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати ( в частині в якій відмовлено в задоволені позовних вимог) та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Перечинським відділенням Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ "Перечинський стеатит" з питань правильності нарахування орендної плати за землю за період з 01.05.2009 р. по 30.04.2012 р., за результатами якої був складений акт Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби № 85/15-03/14313814 від 12.06.2012 р., в якому зазначено про порушення податкового законодавства: 1) п. 288.1, п. 288.2, п. 286.2 ст. 286, а. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI; 2) ст. 13, ст. 14 та ст. 15 розд. 6 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 року № 2535-ХІІ із змінами та доповненнями; 3) ст.ст. 13, 14 розділу ІІ, ст. 21 розд. ІІІ Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 року № 161-ХІV.

Згідно пп. 4.2.2 п. 4.2 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 гл. 4 розділу ІІ Податкового кодексу України контролюючий орган самостійно визначив суму грошового зобов'язання по орендній платі за землю по земельних ділянках, які використовуються в господарські діяльності ТОВ "Перечинський "Стеатит", за період: - з 01.05.2009 р. по 31.12.2009 року в сумі 131100,24 грн.; - з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 року в сумі 200879,40 грн.; - з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року в сумі 202993,92 грн.; - з 01.01.2012 року по 30.04.2012 року в сумі 73303,36 грн. Всього нараховано платнику орендної плати за землю 608276,92 грн.

Висновки перевіряючих ґрунтуються на тому, що ТОВ "Перечинський стеатит" не сплачує земельний податок, мотивуючи юридично не оформленими договорами, хоча фактично користується земельними ділянками, розташованими в м. Перечин за адресою: вул. Червоноармійська, 33, розміром 3,5584 га; вул. Жовтнева, 110, розміром 3,49 га, оскільки згідно з інформаційними довідками з Реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманих від районного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Перечинської районної ради" позивач має зареєстроване право власності на нерухоме майно в м. Перечин, вул. Червоноармійська, 33 (свідоцтво про право власності САА № 909813 від 20.08.2003 року) та на "Спортивний комплекс "Зоря" (свідоцтво про право власності САВ № 426422 від 04.09.2007 року), що розташовані на зазначених земельних ділянках.

Задовольняючи часткового позовні вимоги, суди зазначили, що незалежно від оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, юридична особа, яка є власником будівлі, споруди (їх частини) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачує земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини).

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, з огляду на наступне.

Зі змісту Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), Податкового кодексу України вбачається, що користування землею в Україні є платним.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 269 та ст. 270 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є, зокрема, власники земельних ділянок та землекористувачі, а об'єктами оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПКУ, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону (пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Згідно зі ст. 377 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 № 435-IV, із змінами та доповненнями, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Тобто, незалежно від оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, юридична особа, яка є - власником будівлі, споруди (їх частини) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачує земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини).

Позивач не спростовує факту користування нерухомим майном, в тому числі і земельними ділянками, а лише доводить суду про відсутність обов'язку сплати земельного податку в зв'язку з не укладенням договорів оренди. Вказані доводи ретельно перевірені судами попередніх інстанцій та їм надано юридично вірна оцінка і зроблені відповідно правильні висновки щодо помилкового тлумачення позивачем податкового законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перечинський Стеатит» залишити без задоволення.

2. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2013

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош