Справа № 822/6297/15
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6297/15

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

15 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

позивача: ОСОБА_2

представників відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Хмельницькій області, територіального управління Державної служби України з питань праці по Хмельницькій області, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Державної служби України з питань праці про визнання протиправними та скасування наказів та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Хмельницькій області, територіального управління Державної служби України з питань праці по Хмельницькій області, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Державної служби України з питань праці про визнання протиправними та скасування наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки №293-к від 10 грудня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_2С.», наказу територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки у Хмельницькій області №81-к від 11 грудня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_2С.»; зобовязання Державної служби України з питань праці та територіального управління Державної служби України з питань праці по Хмельницькій області видати накази про прийняття позивача на посаді заступника начальника територіального управління Державної служби України з питань праці по Хмельницькій області з 11 грудня 2015 року та стягнення з територіального управління Державної служби України з питань праці по Хмельницькій області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 грудня 2015 року по теперішній час.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники відповідачів про задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з питань праці та Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки і поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері охорони надр), а також функції з реалізації державної політики у сфері гігієни праці та функції із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників.

Так, 01 липня 2015 року позивач у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України отримав пропозицію зайняти посаду головного спеціаліста з мобілізаційної роботи Управління Держпраці у Хмельницькій області, від якої останній відмовився.

За таких обставин, наказом Держгірпромнагляду України від 10 грудня 2015 року №293-к ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Хмельницькій області з 11.12.2015 року відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі пропозиції щодо працевлаштування від 12.11.2015 року, заяви ОСОБА_2, листа Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 09.12.2015 року.

На підставі вказаного наказу 11.12.2015 року Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Хмельницькій області видано наказ №81-к "Про звільнення ОСОБА_2С.".

При цьому, 28 грудня 2015 року наказом Держгірпромнагляду України №303-к "Про внесення змін до наказу від 10.12.2015 року №293-к", у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_2С, внесено зміни до наказу Держгірпромнагляду України від 10.12.2015 року №293-к, замінено в наказовій частині дату звільнення з "11.12.2015 року" на "15.12.2015 року".

На підставі наказу №303-к Територіальним управління Держгірпромнагляду в Хмельницькій області видано аналогічний наказ №82-к "Про внесення змін до наказу від 11.12.2015 року №81-к".

Не погоджуючись з такими наказами позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (Закон №3723) (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

В свою чергу, проходження публічної служби є виконанням особою повноважень відповідно до займаної посади з моменту набуття статусу публічного службовця і до його припинення та охоплює собою просування по службі, дисциплінарну відповідальність, заохочення, питання соціального захисту.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, що наведені в цій статті.

Відповідно до п.1 ст.40 Кодексу Законів про Працю України (КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Так, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно із п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Враховуючи те, що позивач відмовився від переведення на іншу вакантну посаду, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано порядок звільнення позивача із займаної посади та виконано вимоги ст.49-2 КЗпП України.

Крім того, механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (органи виконавчої влади) та їх територіальних органів визначає Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 (Порядок №1074).

Відповідно до п. 15 Порядку №1074 у разі припинення органу виконавчої влади Кабінет Міністрів України утворює відповідну комісію, затверджує її голову та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації. Головою комісії з припинення органу виконавчої влади затверджується керівник або заступник керівника органу виконавчої влади, що припиняється.

Пунктом 21 Порядку №1074 визначено, що Голова комісії, зокрема, забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи.

Так, наказом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України №149 від 05 листопада 2014 року Про утворення комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України затверджено персональний склад комісії з проведення реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України та затверджено заходи з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України (додаток № 2).

Відповідно до п.18 Порядку №1074, до комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов'язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідного органу виконавчої влади або територіального органу.

Згідно із п. 19 Порядку №1074, право підписувати документи щодо припинення органу виконавчої влади або територіального органу надається голові комісії з моменту його затвердження до дня внесення запису про державну реєстрацію припинення органу виконавчої влади або територіального органу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Для здійснення своїх повноважень голова комісії видає накази, використовуючи бланки органу виконавчої влади або територіального органу, що припиняється.

Відповідно до п.16 Порядку №1074, у складі комісії з припинення органу виконавчої влади за рішенням голови комісії визначається заступник голови комісії - представник органу виконавчої влади, що припиняється, або утвореного органу виконавчої влади, або органу виконавчої влади, до якого переходять права та обов'язки органу виконавчої влади, що припиняється, який у разі відсутності голови комісії з припинення органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин виконує його обов'язки.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року №1050-р Про утворення комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки затверджено головою комісії заступника Голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки першого заступника Голови Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки ОСОБА_5.

При цьому, наказом територіального управління Держгірпромнагляду в Хмельницькій області від 24 березня 2015 року №21-к затверджено персональний склад комісії з проведення реорганізації територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Хмельницькій області (додаток 1). Так, заступником голови комісії з реорганізації затверджено головного спеціаліста-юрисконсульта ОСОБА_3.

Вказаний наказ був оскаржений позивачем до Хмельницького окружного адміністративного суду і постановою від 30 березня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними та спростованими вищенаведеними обставинами посилання позивача на те, що оскаржувані накази підписані не уповноваженими особами.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що його звільнено в період тимчасової непрацездатності, оскільки згідно з наказами Держгірпромнагляду України №303-к та територіального управління Держгірпромнагляду в Хмельницькій області №82-к дату звільнення позивача змінено з 11 грудня 2015 року на 15 грудня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржені накази прийняті відповідачами правомірно, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки відповідачами дотримано вимоги КЗпП, а саме завчасно попереджено позивача про зміну істотних умов праці та запропоновано іншу вакантну посаду від якої позивач відмовився.

Оскільки відсутні підстави для скасування наказів про звільнення позивача, то позовні вимоги, які є похідними від попередніх, а саме зобовязання Державної служби України з питань праці та територіального управління Державної служби України з питань праці по Хмельницькій області видати накази про прийняття позивача на посаді заступника начальника територіального управління Державної служби України з питань праці по Хмельницькій області з 11 грудня 2015 року та стягнення з територіального управління Державної служби України з питань праці по Хмельницькій області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 грудня 2015 року по теперішній час також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 червня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7