Справа № 357/18067/14-а (2а/357/92/15)
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Київ К/800/50772/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року

у справі № 357/18067/14-а (2-а/357/92/15)

за позовом ОСОБА_2

до управління Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Білоцерківському районі Київської області (далі - УПФУ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не здійснення нарахування і виплати додаткової пенсії у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, підвищення до пенсії в розмірі 1 мінімальної заробітної плати відповідно до статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та зобов'язання здійснити такі виплати з 01.01.2014.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2015 позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову та зобов'язано УПФУ перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за період з 29.05.2014 по 15.08.2014 включно у розмірах, передбачених статями 51,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»: за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю - у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% від мінімальної пенсії за віком, а також провести за вказаний період перерахунок та виплату надбавки дітям війни у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством за відповідний період. Зазначені виплати здійснити з урахуванням фактично виплачених сум. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2015 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про перерахунок і виплату додаткової пенсії та підвищень до пенсії у період з 03.08.2014 по 15.08.2014 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. В іншій частині постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2015 залишено без змін.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти в частині відмови у задоволенні позовних вимог з мотивів порушення названим судом норм матеріального права та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом першим частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 є непрацюючим пенсіонером, який проживає на території радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС (зона посиленого радіоекологічного контролю) та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ та має право на отримання доплати до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до статті 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та на додаткову пенсію у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, яка передбачена статтею 51 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, позивач є особою, що належить до соціальної категорії громадян «діти війни» відповідно до статті 1 Закону України від 18.11.2004 № 2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни», та має право на підвищення до пенсії у розмірі надбавки 30% мінімальної пенсії за віком, що передбачено статтею 6 вказаного Закону.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанцій виходив з того, що у період з 29.05.2014 по 15.08.2014 включно УПФУ, нарахував та виплачував пенсію позивачу, передбачену статтями 39,51 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та статтею 6 Закону України від 18.11.2004 № 2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі, меншому, ніж встановлено цими Законами.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний виплачувати позивачу пенсію передбачену статтями 39, 51 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та статтею 6 Закону України від 18.11.2004 № 2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни» лише у період з 29.05.2014 по 03.08.2014.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 39 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, зокрема у зоні посиленого радіоекологічного контролю підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а відповідно до неї в розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Стаття 51 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія, заподіяна за шкоду здоров'ю, визначається у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 6 Закону України від 18.11.2004 № 2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Виходячи з повноважень Верховної Ради України та функцій Кабінету Міністрів України, Конституційний Суд України вказав на те, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Отже, враховуючи офіційне роз'яснення права Кабінету Міністрів України щодо встановлення розмірів соціальних виплат, яке надано Конституційним Судом України, положень Бюджетного кодексу України, якими визначено такі поняття як «закон про Державний бюджет України», «бюджетний період», колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що таке право Кабінету Міністрів України повинно надаватися Верховною Радою України у кожному бюджетному періоді шляхом відображення такого права у Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності з 01.01.2014, не було передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри виплат, які передбачені Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В той же час, Законом України від 31.07.2014 № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено Прикінцеві положення Закону України від 16.01.2014 № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 6-7 та за яким установлено, що у 2014 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» опубліковано в газеті «Голос України» від 02.08.2014 №146, отже набрав чинності 03.08.2014.

Виходячи з аналізу вказаних норм убачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 03.08.2014.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що позовні вимоги позивача про перерахунок та виплату пенсії у розмірах, передбачених статями 51,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також виплату надбавки дітям війни у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», підлягають задоволенню лише за період з 29.05.2014 по 03.08.2014.

Таким чином, доводи касаційної скарги спростовуються вище переліченими нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року (в частині, залишеній без змін судом апеляційної інстанції) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

В.Ф. Мороз

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом Помічник судді М.Р. Мергель