Справа № 22-а-4648/08
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2010-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2010 р.Справа № 22-а-4648/08

Категорія: П-2.19.5Головуючий в 1 інстанції: Яценко О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

доповідача - Димерлія О.О.

суддів Домусчі С.Д., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Коєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області і Миколаївського обласного військового комісаріату на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.04.2008 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України про захист права на пенсійне забезпечення,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2007 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та просив: визнати рішення начальника відділу фінансово-соціального забезпечення Миколаївського обласного військового комісаріату таким, що не відповідає діючому законодавству, і є незаконним; зобовязати начальника відділу фінансово-соціального забезпечення Миколаївського обласного військового комісаріату провести перерахунок його пенсії на підставі діючого законодавства.

Згодом позивач уточнив свої позовні вимоги та просив: стягнути з Миколаївського обласного військового комісаріату на його користь не донараховану надбавку до пенсії за вислугу років, як учаснику бойових дій у сумі 15448 грн. 23 коп.

В обґрунтування позову зазначалося, що ОСОБА_1 звільнений в запас Збройних Сил України і є пенсіонером Міністерства Оборони України, а також є учасником бойових дій. Відповідно до діючого законодавства передбачено підвищення пенсії для учасників бойових дій у розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком, однак Миколаївським обласним військовим комісаріатом, який до 01.07.2006 року здійснював нарахування зазначеної надбавки, розмір мінімальної пенсії за віком визначався виходячи з 19 грн. 91 коп., встановленого Кабінетом Міністрів України, що суперечить закону і порушує його права як пенсіонера.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.04.2008 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Судовим рішенням суду першої інстанції визнано неправомірними дії Миколаївського обласного військового комісаріату щодо відмови в нарахуванні позивачу підвищення до пенсії, передбаченого частиною 4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у період з 01.01.2004 р. до 01.07.2006 р. Миколаївський обласний військовий комісаріат зобовязано оформити всі необхідні документи і подання про перерахунок передбаченого ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»підвищення до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 р. до 01.07.2006 р. виходячи з встановленої законом величини мінімальної пенсії та направити їх до Головного УПФУ в Миколаївській області. Зобовязано Головне УПФУ в Миколаївській області перерахувати позивачу підвищення до пенсії, передбачене ч.4, ст..12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за період з 01.01.2004 р. по 01.07.2006 р. виходячи з встановленої законом величини мінімальної пенсії та сплатити визначену різницю. У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

У поданих апеляційних скаргах ГУПФУ в Миколаївській області та Миколаївський обласний військовий комісаріат, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

До правовідносин на період з 1 січня 2004 року суд застосував Постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03 січня 2003 року і № 1350 від 27 серпня 2003 року, які в частині визначення розміру мінімальної пенсії за віком суперечать частині 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пунктам 14, 15 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", статті 63 Закону України "Про Державний Бюджет України на 2005 рік", а тому не підлягають застосуванню. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовим пенсіонером та має статус учасника бойових дій.

До 31 грудня 2006 року позивач перебував на пенсійному обліку в Миколаївському обласному військовому комісаріаті, а з 01 січня 2007 року, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1522 від 02 листопада 2006 року "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян", - у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на підвищення пенсії учасникам бойових дій, закріплене в Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та реалізується шляхом встановлення Урядом України розмірів мінімальної пенсії за віком, а тому виплата пенсійними органами позивачу надбавки до пенсії за участь в бойових діях у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, є не обґрунтованою.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо правового статусу ветеранів війни, у тому числі питання щодо надання їм пільг, переваг та соціальних гарантій, визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно ч. 2 ст. 4 названого Закону до ветеранів війни належать учасники бойових дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону (в редакції до 05 жовтня 2005 року) позивач, як учасник бойових дій, має право на підвищення до пенсії в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Як встановлено матеріалами справи, до 01 жовтня 2003 року підвищення до пенсії позивачу розраховувалось пенсійними органами з розміру у 16 грн. 62 коп., визначеного постановами Кабінету Міністрів України № 342 від 19 березня 1996 року та № 831 від 26 липня 1996 року, а з 01 жовтня 2003 року - в розмірі 19 грн. 91 коп., згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03 січня 2003 року.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, до яких відносяться і пенсії, визначаються Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком Кабінетом Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Із врахуванням наведеної конституційної норми, розмір мінімальної пенсії за віком, з якого має обраховуватися надбавка позивачу до пенсії як учаснику бойових дій, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими діючими законодавчими актами розмір мінімальної пенсії за віком не визначається.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку щодо не взяття до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячного підвищення до пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачеві підлягають застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції України, ч. 4 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції до 05 жовтня 2005 року), ст. 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" і ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Оскільки позивачеві слід визначати підвищення до пенсії виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Статтею 1 Закону України "Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік" прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність, затверджено на 2004 рік в розмірі 284 грн. 69 коп..

Згідно ст. 1 Закону України "Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік" прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність, затверджено на 2005 рік в розмірі 332 грн..

На підставі викладеного, позивач, як учасник бойових дій, на протязі 2004 - 2005 років мав право на отримання підвищення до пенсії в розмірах:

- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року - щомісячно у розмірі 427 грн. 03 коп. (284 грн. 69 коп. х 150 процентів);

- з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року - щомісячно у розмірі 498 грн. (332 грн. х 150 процентів).

При цьому вимоги позивача щодо визнання права на підвищення до пенсії за участь в бойових діях та зобов'язання провести перерахунок призначеної раніше пенсії з урахуванням права на підвищення до пенсії за участь у бойових діях та виплатити вказане підвищення до пенсії підлягають задоволенню за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2005 року, оскільки з 01 січня 2006 року законодавством України було встановлено нові (більш високі) розміри прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, вимоги по яким не заявлено у позовній заяві.

При розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні позивачем фактичних обставин і норм матеріального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу - головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області і Миколаївського обласного військового комісаріату залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.04.2008 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України про захист права на пенсійне забезпечення без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в порядку цивільного провадження до Верховного Сду України протягом двох місяців.

Головуючий суддя:

Судді: