Справа № 813/2156/15
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ К/800/1589/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В.,
Леонтович К.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року у справі №876/8058/15 за позовом ОСОБА_5 до відділу зони Чорнобильської АЕС Головного управління МВС України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправними дії відділу зони Чорнобильської АЕС Головного управління МВС України в Київській області щодо видачі позивачу довідки про його заробітну плату за роботу в зоні відчуження, датованої 12.03.2015 року за № 66, з визначенням цієї зарплати за 15 днів лютого 1987 року у розмірі 273,20 крб. (рублів); визнати недійсною вказану довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, датовану 12.03.2015 року за № 66; зобов'язати відділ зони Чорнобильської АЕС Головного управління МВС України в Київській області видати нову довідку про його заробітну плату за роботу в зоні відчуження із визначенням розрахунку оплати його праці за цей період, здійсненим на підставі першого речення пункту 7 «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 у наступних розмірах: за 15 днів лютого 1987 року (з 01 по 15.02.1987 року) - 1238,01 крб. (рублів), з яких: 127,44 крб. (рублів) - доплата за роботу у вихідні дні (01, 08 та 15.02.1987 року), виходячи з необхідності здійснення такого розрахунку оплати праці: - із годинної тарифної ставки (посадового окладу), приведеної до режиму роботи, встановленого у зоні відчуження ЧАЕС, у розмірі 1,18 крб. (рублів); - із збільшенням цієї годинної тарифної ставки у 2 рази; - з включенням до розрахунку премії у розмірі 60% від приведеної до режиму роботи у зоні відчуження та підвищеної на 100 % тарифної ставки; - із здійсненням розрахунку оплати часу роботи позивача в 1-й зоні небезпеки у трикратному розмірі порівняно із приведеною до режиму роботи у зоні відчуження і підвищеною на 100 % тарифною ставкою та вищевказаною премією; - із здійсненням розрахунку оплати за роботу у вихідні та святкові дні в подвійному розмірі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, адміністративний позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення, справу направити до суду апеляційної інстанції для повторного розгляду по суті.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 в період з 21.01.1987 року по 15.02.1987 року брав участь у ліквідації наслідків аварії ЧАЕС в зоні відчуження, у зв'язку з чим йому встановлена інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи. Він звернувся до відповідача за довідкою про заробітну плату за період роботи під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і 12 березня 2015 року відповідачем позивачу була видана довідка за № 66 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержане за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Вважаючи, що дана довідка видана без врахування законодавства, яке діяло на час виконання позивачем робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач звернувся в суд.

Зі штампу вхідної кореспонденції на адміністративному позові вбачається, що позивач звернувся до суду 27 квітня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана довідка про заробітну плату (грошове забезпечення) складена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позов без розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись ще у 2001 році, однак звернувся до суду першої інстанції лише у квітні 2015 року, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України, і підстави визнання причин пропуску такого строку поважними відсутні. При цьому судом зазначено, що з саме з моменту опублікування листа Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» у позивача виникли підстави для пред'явлення позову.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 4 частини першої ст. 7 КАС України, одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Дійшовши висновку, що поданих сторонами доказів недостатньо для встановлення обставин справи, суд має право вжити передбачених законом заходів для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Згідно матеріалів справи, спір виник з приводу правомірності дій відповідача щодо видачі позивачу довідки про розмір заробітку позивача, одержаного за роботу в зоні відчуження при ліквідації наслідків аварії ЧАЕС.

Матеріали справи містять ксерокопію конверта, яким позивачу направлено поштою спірну довідку від 12.03.2015 року за № 66 з відтиском дати на поштовому штемпелі - 17 березня 2015 року.

Позивач звернувся до суду з позовом про оскарження вказаної довідки відповідача від 12.03.2015 року № 66 27.04.2015 року (вхідний номер 13530), тобто в межах дозволеного шестимісячного строку звернення з позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд апеляційної інстанції вказав на те, що позивачем заявлено вимоги щодо перерахунку заробітку та видачу довідок. Однак, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач звертається до суду із вимогами тільки про визнання протиправними дії відповідача щодо видачі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, визнання недійсною вказаної довідки та зобов'язання відповідача видати ОСОБА_5 нову довідку про його заробітну плату.

Отже, крім оскарження дій відповідача щодо видачі довідки та зобов'язання видати нову довідку, позивач не заявляв інші позовні вимоги (перерахунок заробітку, зобов'язання провести перерахунок, зобов'язання перерахувати пенсію, тощо). Саме заявлені позовні вимоги можуть бути розглянуті у межах вимог, які заявлені з дотриманням шестимісячного строку звернення до суду. Проте, це не враховано та не проаналізовано судом апеляційної інстанції.

У зв'язку з наведеним, суду апеляційної інстанції необхідно чітко встановити, з якими позовними вимогами звернувся до суду позивач у цій справі, після чого перевірити дотримання строку звернення позивача до суду щодо кожної з позовних вимог, враховуючи предмет даного спору.

З огляду на те, що дослідження вказаних обставин має істотне значення для правильного вирішення спору, а апеляційний суд на них уваги не звернув та залишив без належної правової оцінки, прийнята ним ухвала не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, із направленням справи для продовження розгляду.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: