Справа № 200/10819/15-а
Суддя: Литвиненко І. Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А Справа № 200/10819/15-а

Ім'ям України Провадження № 2-а/200/134/16

25 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Литвиненка І.Ю.,

при секретарі - Пеньківській А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська про скасування рішення та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у травні 2015 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська, у якому прохав скасувати рішення відповідача щодо припинення його реєстрації, як безробітного та зобовязати відповідача сплатити йому 15590 гривень 88 копійок невиплаченої допомоги по безробіттю у період часу з 27 листопада 2014 року по 25 травня 2015 року включно; стягнути з Державного бюджету України на його користь судові витрати у сумі 255 гривень 78 копійок (а.с. 2-4). У ході розгляду справи звернувся до суду із письмовою заявою про уточнення позовних вимог, у якій прохає суд прийняти постанову про скасування рішення відповідача щодо припинення реєстрації безробітним ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 15590 гривень 88 копійок недоплаченої допомоги по безробіттю за період часу з 27 листопада 2014 року по 25 травня 2015 року включно; стягнути з відповідача на його користь судові витрати у сумі 255 гривень 78 копійок (а.с. 20).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 03 жовтня 2014 року його було звільнено з роботи ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» на підставі ч. 2 ст. 36 КЗпП України. 19 листопада 2014 року він звернувся до відповідача із письмовою заявою з проханням зареєструвати його, як безробітного для отримання матеріальної допомоги по безробіттю, надано відповідні документи. Однак, він не був зареєстрований, як безробітній, з наступних підстав. Листом директора Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року за № 2115 його поінформовано про те, що у нього відсутня реєстрація в Україні, що є підставою для відмови у реєстрації, як безробітного. Вважає це рішення незаконним, так як у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація або її відсутність не може бути підставою для обмеження конституційних прав особи. Ця відмова порушує норми ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення», згідно з якою, кожна особа в Україні, яка брала участь у соціальному страхуванні, має право на соціальний захист у випадку безробіття шляхом матеріального забезпечення. Відповідач також порушив вимоги Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, що затверджений постановою Кабміну України № 198 від 20 березня 2013 року, що видано у відповідності до норми ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», яким регламентовано підстави для відмови у наданні статусу безробітного і у якому не передбачено такої підстави для відмови, як відсутність місця реєстрації особи. Також, підстави припинення реєстрації безробітної особи у територіальному центрі зайнятості передбачено у ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та у зазначеному Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу. Відтак, відсутність місця реєстрації в Україні не є підставою для відмови у реєстрації особи, як безробітної.

Згідно з нормами ст.ст. 21, 22 Закону України «Про зайнятість населення», Державна служба зайнятості є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та міграції і фінансується за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», право на допомогу по безробіттю, залежно від страхового стажу, мають застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи, як безробітної, становить не менше шести місяців за даними Державного реєстру загальнообовязкового державного страхування. Він працював за трудовим договором і є застрахованою особою. Роботодавцем до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття, сплачувалися відповідні страхові внески. Виплата допомоги по безробіттю, у відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є різновидом матеріального забезпечення застрахованої особи. Його страховий стаж становить шість місяців. На підставі вимог ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та розміру його страхового стажу, розмір його допомоги по безробіттю мав би становить 55% від середньої заробітної плати (доходу), який визначено у відповідності до умов Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, який затверджено постановою Кабміну України № 1266 від 26 вересня 2001 року. Виходячи з того, що розмір його середньоденного заробітку становив 174 гривні 98 копійок, щоденний розмір його допомоги по безробіттю повинен становити 96 гривень 24 копійки (174,98х55%=96,24). Через те, що він до часу подання позову залишається безробітним та те, що нарахування йому допомоги по безробіттю, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» повинно здійснюватися з восьмого дня після його реєстрації, як безробітного, яким, враховуючи те, що він звернувся до відповідача 19 листопада, повинно бути 27 листопада 2014 року, виходячи з того, що строк з моменту його звернення до відповідача і до моменту подачі позову становить 180 днів, відповідачем йому слід виплатити кошти у сумі 15590 гривень 88 копійок. З відповідача на його користь слід стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 255 гривень 78 копійок.

У судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, прохав суд задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що не дивлячись на те, що у його паспорті зазначено про наявність у нього тимчасової реєстрації, доказом того факту, що він не знятий з реєстраційного обліку є наявність його у державному реєстрі виборців України із зазначенням місця реєстрації, як б. № 4-в по вул. Динамівській у м. Харкові.

Представник відповідача позов не визнала. Пояснила, що при відмові позивачеві у взятті на облік, як безробітного, відповідач керувався нормами чинного законодавства України, які не порушив. Так, згідно з абзацом другим п. 3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, що шукають роботу, який затверджено постановою Кабміну України № 198 від 20 березня 2013 року, під час проведення реєстрації працівник територіального органу зазначає у документах, наряду з іншими, і зареєстроване місце мешкання чи перебування особи, що звернулася до територіального центру. Через те, що у паспорті позивача реєстрація його у б. № 4-в по вул. Динамівській у м. Харкові є тимчасовою, до 01 липня 2010 року, відповідач вважає, що з цієї дати він є незареєстрованою особою і тому повинен предявити до центру зайнятості довідку про місце його постійного мешкання чи перебування, що видається органами ДМС України. Через те, що такої довідки він не надав, він не має права на взяття на облік, як безробітний, а має право на отримання лише консультаційних послуг.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх наданими ним письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2014 року позивач звільнений з роботи за закінченням строку трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6). 19 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою з проханням зареєструвати його, як безробітного для отримання матеріальної допомоги по безробіттю, надавши довідку про середню заробітну плату. Листом директора Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року за № 2115 йому відмовлено у реєстрації, як безробітному і наданні, з цих підстав, відповідної матеріальної допомоги, через те, що у нього відсутня реєстрація в Україні (а.с. 7-8). Згідно із роздруківкою із Державного реєстру виборців України на запит від 23 лютого 2015 року, позивач зареєстрований у б. № 4-в по вул. Динамівській у м. Харкові (а.с. 45). Відповідно до відомостей із ОАБ УДМС України, місцем його реєстрації є у б. № 4-в по вул. Динамівській у м. Харкові, із зазначенням, що реєстрація тимчасова, до 01 липня 2010 року (а.с. 46). Судові витрати становлять 255 гривень 78 копійок (а.с. 1).

Нормою ч. 2 ст. 8 Конституції України встановлено, що звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі конституції України гарантується. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до вимог ч.ч. 4 та 5 ст. 71 КАС України, суб'єкт владних повноважень повинен подати до суду усі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, а якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Згідно з вимогами ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні; належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також допустимість та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обстави справи випливає наступне. Позивач звільнений з роботи внаслідок закінчення строку дії трудового договору наприкінці 2014 року. У звязку з тим, що після звільнення самостійно не зміг знайти роботу, 19 листопада 2014 року звернувся до відповідача із письмовою заявою з проханням зареєструвати його, як безробітного для отримання матеріальної допомоги по безробіттю, надавши відповідні документи. У цьому йому відмовлено з тих підстав, що він не має місця реєстрації, так як перебував на тимчасовому реєстраційному обліку до 01 липня 2010 року. Наявність запису про тимчасову реєстрацію, повинна мати наслідком зняття з реєстраційного обліку органом, що здійснює реєстрацію за власною ініціативою, чи на підставі судового рішення за позовом власника чи користувача житлового приміщення, де має реєстрацію позивач. Не дивлячись на твердження представника позивача про відсутність у позивача реєстрації, письмових доказів зняття позивача з реєстраційного обліку до суду відповідачем не надано. З цих підстав суд приходить до висновку про те, що право позивача на постановлення його на реєстраційний облік, як безробітного, відповідачем порушено і підлягає судовому захисту. Захистити право суд вважає у відповідності до вимог п.п. 1- 2 ч. 2 ст. 162 КАС України шляхом скасування рішення відповідача про відмову у обліку позивача, як безробітного та зобовязання відповідача здійснити виплату позивачеві невиплаченої допомоги по безробіттю за той період часу, коли тривало порушення його права - з 27 листопада 2014 року по 25 травня 2015 року включно.

Суд вважає, що підстав для зобовязання здійснити виплати у тій сумі, яку обрахував позивач, немає, так як суд, в силу відсутності відповідних спеціальних знань, позбавлений можливості перевірити повноту та точність здійснених позивачем обрахунків. Через те, що суд вже захистив право позивача на отримання ним коштів, які той повинен був отримати від відповідача, у цій частині позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-14, 71, 94, 159-163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року № 2115 про відмову у реєстрації ОСОБА_1, як безробітного, - скасувати.

Зобовязати Бабушкінський районний центр зайнятості м. Дніпропетровська здійснити виплату допомоги з безробіття ОСОБА_1, як безробітному, за період часу з 27 листопада 2014 року по 25 травня 2015 року включно.

У задоволенні позовних вимог у іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 255 гривень 78 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів зо дня її проголошення, а особами, що не брали участі у розгляді справи - протягом 10 днів зо дня отримання її копії, через суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили протягом 10 днів зо дня її проголошення або 10 днів зо дня отримання її копії учасниками процесу, що не брали участь у розгляді справи, якщо не буде оскаржена у встановленому порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко