Справа № 2296/12/2070
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 р.Справа № 2296/12/2070
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2016р. по справі № 2296/12/2070

за позовом Приватного підприємства "Росток+"

до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "Росток +", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, з адміністративним позовом до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.09.2011 р. №, № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що не вчиняв податкових правопорушень, про які згадується в акті № 3203/232/322238112 від 05.08.2011 р. Викладені в акті судження інспекції, на думку платника податків, є помилковими, адже не відповідають положенням закону та не узгоджуються з дійсними фактичними обставинами проведених платником податків господарських операцій. Платник податків пояснював, що податковий кредит з ПДВ у спірних правовідносинах обчислював правильно, господарські взаємовідносини з контрагентами, зокрема, з ТОВ "БК Монобуд-С", ТОВ "Консалтингова Група "ОСОБА_3", ТОВ "ВІСТ-ОПТІМ", ТОВ "Будівельна компанія "ТЕТРА ГРАД", відбувались за правочинами, котрі повністю відповідають вимогам закону, господарські операції за цими правочинами проведені реально, спричинили зміни у стані та структурі активів сторін, первинні документи оформлені у відповідності до закону, господарські зобовязання за спірними правочинами виконані. За таких обставин, позивач стверджує, що спірні податкові повідомлення рішення суперечать ч.3 ст.2 КАС України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2016 року адміністративний позов Приватного підприємства "Росток+" до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Основ'янської міжрайонної Державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби від 28.09.2011 року № НОМЕР_3, № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Приватне підприємство "Росток +", зареєстроване у встановленому законом порядку як юридична особа, є суб'єктом господарювання, код за 2.

Як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) підприємство знаходиться на обліку в Основ'янській об'єднаній Державній податковій інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

В період з 09.06.2011 по 22.07.2011 року фахівцями відповідача проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у період з 01.01.2010 року по 31.03.2011 року.

За результатами перевірки складено акт від 05.08.2011 року № 3203/232/32238112, яким встановлені порушення п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.п.5.2.1 п.5.2 ,пп.5.3.9. п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" і наслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2306255,00 грн.; п.п.7.4.1 п.п.7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податку на додану вартість на загальну суму 262730,00 грн.

Порушення, встановлені актом перевірки стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 28.09.2011 року № НОМЕР_3, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств у розмірі 2305255,00 грн. та нараховані штрафні санкції у сумі 539386,75 грн.; від 28.09.2011 року № НОМЕР_1, яким підприємству збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 262730,00 грн. та нарахована штрафна санкція у розмірі 65682,5 грн. та податкове повідомлення рішення від 28.09.2011 року № НОМЕР_2, яким позивачеві зменшено суму відємного значення з податку на додану вартість у розмірі за грудень 2010 року на 200124,00 грн. та за січень 2010 року у розмірі 1981191,00 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 50031,00 грн. та 49547,75 грн. відповідно. (т.1 а.с.13-15).

Не погодившись із висновками акту перевірки та винесеним податковим повідомленням-рішенням відповідач скористався правом адміністративного узгодження спірного податкового повідомлення рішення, відповідно до приписів ст.56 ПК України, за результати якого податкові повідомлення рішення залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, чим порушено законні інтереси платника податків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем - ПП "Росток +" та ТОВ "Віктрейд ЛТД" укладено договір № 116-10 про надання послуг від 01.09.2010 року. Предметом вказаного договору визначено виконання завдання замовника з питань надання послуг повязаних з інформаційно-технічним забезпеченням проведення підготовчих робіт до участі у відкритих конкурсних торгах; послуги по освоєнню будівельного ринку регіону та укладенню угод на поставку цементу та інших будівельних матеріалів; послуг по забезпеченню виконання умов договорів на постачання будівельних матеріалів в частині розрахунків (п.1.2. Договору). Підтвердженням надання послуг є акт, який складається сторонами. (п.1.4. Договору). (т. 5 а.с. 131-133).

Дослідивши зазначені докази, колегія суддів, зазначає, що за формою складення, змістом прав і обовязків сторін, предметом домовленостей, суттєвими умовами, порядком виконання зобовязань тощо, означені договори закону не суперечать, вчинені між реально існуючими субєктами права зі статусом юридичних осіб, не мають відношення до обігу обмежених в цивільному/господарському обороті товарів (робіт, послуг), на порушення інтересів держави як учасника суспільних публічних правовідносин з справляння податків (зборів) не спрямовані.

Також слід зазначити, що податковий орган наділений законом правом на звернення до суду, у тому числі з позовами до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Вказане право повністю кореспондує приписам ст.ст.202-204, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України, і зумовлює відсутність у контролюючого органу жодних правових підстав для прийняття рішення про збільшення грошових зобовязань платника податків, сформованих за певним за правочином, до моменту визнання такого правочину недійсним в судовому порядку чи стягнення у судовому порядку активів, одержаних чи належних платнику податків за таким правочином у звязку з встановленою судом нікчемністю правочину.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказаний правочин, укладений між позивачем та ТОВ "Віктрейд ЛТД", податковою інспекцією у судовому порядку не оспорений.

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій за вказаним правочином матеріали справи містять виписані контрагентом податкові накладні: №350 від 30.11.2010 року на суму 100000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 16666,67 грн.), №4885 від 10.12.2010 року на загальну суму 85496,40 грн. (у т.ч. ПДВ 14249,40 грн.), №4886 від 14.12.2010 року на загальну суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №4887 від 20.12.2010 року на загальну суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №4888 від 20.12.2010 року на загальну суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №4889 від 20.12.2010 року на загальну суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №4890 від 20.12.2010 року на загальну суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №4893 від 20.12.2010 року на загальну суму 137816,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №5255 від 20.12.2010 року на загальну суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), (т.5 а.с.156-164); платіжними дорученнями №195 від 01.03.2011 року на суму 93000,00 грн., №206 від 03.03.2011 р. на суму 125000,00 грн., №208 від 03.03.2011 р. на суму 20000,00 грн., №257 від 15.03.2011 р. на суму 35000,00 грн., №256 від 15.03.2011 р. на суму 35000,00 грн., №321 від 29.03.2011 р. на суму 77000,00 грн. (т.5 а.с.165-170); актами про надання послуг №32 від 30.11.2010р. на суму 100000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 16666,67 грн.), №45 від 10.12.2010 р. на суму 85496,40 грн.(у т.ч. ПДВ 14249,40 грн.), №48 від 14.12.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), № 49 від 20.12.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №50 від 20.12.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №52 від 20.12.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №53 від 20.12.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №54 від 20.10.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22696,70 грн.), звітами про виконання робіт №1 від 30.11.2010 р. на суму 100000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 16666,67 грн.), №2 від 10.12.2010 р. на суму 85496,40 грн. (у т.ч. ПДВ 1424940,00 грн.), №3 від 14.12.2010 року від 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №4 від 20.12.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №5 від 20.12.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), № 6 від 20.10.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22696,70 грн.), №7 від 20.12.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.), №8 від 20.10.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22696,70 грн.), №9 від 20.10.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22696,70 грн.), актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №В-000001401 від 20.10.2010 р. на суму 137818,20 грн. (у т.ч. ПДВ 22969,70 грн.).

Форма та зміст вказаних документів первинної бухгалтерської звітності, які містяться в матеріалах справи на підтвердження виконання договору, відповідають вимогам закону і свідчать про реальність операцій проведених договірними сторонами. Зокрема, податкові накладні, що в силу приписів податкового закону є підставою для формування податкового кредиту, не містять недоліків форми або змісту, що зумовлюють для них втрату доказової сили в розумінні ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні або виключають можливість їх використання платником при відображенні при декларуванні та (або) підтвердженні показників податкової звітності.

Згідно з пунктом 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (чинного на момент спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (чинного на момент спірних правовідносин), встановлено, господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.2. статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (чинного на момент спірних правовідносин), до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Щодо посилань податкового органу, на існування акту ДПІ у Печерському районі м.Києва від 06.07.2011р. №4667/23-11/36927332 "про неможливість проведення перевірки ТОВ "Віктрейд ЛТД", в якому зазначено про порушення ТОВ "Віктрейд ЛТД" провадження у справі про банкрутство, слід зазначити, що відповідно до ст. 36 Податкового кодексу України, ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку та не поширюється автоматично на його контрагентів.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, ПП "Росток +", включив до складу валових витрат вартість послуг наданих ТОВ "Віктрейд ЛТД" за 4 квартал 2010 року та 1 квартал 2011 року правомірно, а висновки відповідача, щодо донарахування податку на прибуток в розмірі 239629 грн., та штрафних санкцій з податку на прибуток в розмірі 52729,25 грн, є неправомірними.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ "Галіон" укладено договір на надання транспортних послуг від 03.03.2010р. №4/03-10 ( т.1а.с.166-172). За вказаним договором на підставі актів виконаних робіт підприємством віднесено до складу валових витрат 52274,99 грн.

Пунктом 5.1 договору поставки цементу автомобільним транспортом №4/03-10 від 03.03.2010 р. передбачено, що ціна товару (цементу) визначено в специфікації до договору (додаток №2). Ціна товару не містять в собі транспортні та інші видатки, які пов'язані з поставкою товару до місця призначення, вказаного покупцем в заявці, які відшкодовуються покупцем на підставі рахунку, виставленого продавцем.

Згідно специфікації №1 до договору, станом на 03.03.2010 р. вартість цементу - портландцемент ПЦІ-500 навал складає 504,25 грн./т, а згідно специфікації №2 до договору, станом на 17.05.2010 р. вартість цементу портландцемент ПЦІ-500 навал складає 519,25 грн. Ціна вказана без врахування податку на додану вартість.

На підтвердження реальності вчинення господарських операцій матеріали справи містять податкові накладні: №91 від 30.04.2010 р. на суму 8240,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1373,33 грн.), №169 від 31.05.2010 р. на суму 46620,00 грн. (у т.ч. ПДВ 7770,00 грн.), №259 від 30.06.2010 р. на суму 7870,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1311,67 грн.), №263 від 30.06.2010 р. на суму 82,46 грн. (у т.ч. ПДВ 13,74 грн.), та товаро-транспортними накладними ( т.1 а.с.180-181а, 191-206, 211-214).

Щодо доводів відповідача про розбіжність в ціні на цемент, поставлений ТОВ "Галіон" в видаткових накладних та товаро-транспортних накладних, слід зазначити наступне.

28.10.2015 року позивач, ПП "Росток+", звернувся з запитом щодо розбіжностей ціни на цемент в видаткових накладних та ТТН до ТОВ "Галіон" (т.5 а.с.209).

На що отримав відповідь ТОВ "Галіон", в якій зазначалося, що ціна вказана в товаро-транспортних накладних помилково. Так, ТОВ "Галіон" уклав договір поставки з ВАТ "Євроцемент-Україна" №57/01-10 від 01.01.2010 р. на поставку цементу автомобільним транспортом. ВАТ "Євроцемент-Україна" виконувало доставку своїм автомобільним транспортом згідно договору. При цьому виписувало свої ТТН, в яких була вказана ціна на цемент для покупця, яким було ТОВ "Галіон". ТОВ "Галіон", в свою чергу, виписувало ТТН на поставку цементу ПП "Росток+", в яких необхідно було вказати ціну, згідно договору поставки з ПП "Росток+", а фактично було помилкового вказана ціна із ТТН, які були виписані ВАТ "Євроцемент-Україна" для ТОВ "Галіон". (т.5 а.с.210).

Слід зазначити, що податковими органами в акті перевірки не було жодних зауважень щодо правильності віднесення до складу валових витрат та податкового кредиту позивача вартості цементу, отриманого ПП "Росток+" від ТОВ "Галіон" по договору поставки цементу автомобільним транспортом №4/03-10 від 03.03.2010 р.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що донарахування за результатами перевірки податку на прибуток в розмірі 13068 грн.. штрафних санкцій з податку на прибуток в розмірі 3267 грн. по операціям позивача з ТОВ "Галіон" є необгрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, до складу валових витрат на підставі актів виконаних робіт, підприємством віднесено витрати послуг оренди нежитлових приміщень за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Комісара Крилова,25, згідно договорів з ПП "Адоніс" від 04.01.2010 року № 04/01-10; з ФОП ОСОБА_4 від 01.06.2010 року № 01/06-10; з ФОП ОСОБА_4 від 03.01.2011 року № 03/01-11.

Позивач, на підтвердження того, що до орендованих приміщень ним завозились та зберігались товаро-матеріальні цінності, надав наступні документи: оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 281 "Товари на складі" за період з 4 кв. 2009 року по 1 квартал 2011 року, ТТН за 4 квартал 2009 року, подорожніми листами за 4 квартал 2009 р., договором оренди транспортного засобу (автомобіля марки МАЗ 630305-221 від 02.01.2009 р.), звітами про виконання робіт по договору №04/01-10 від 04.01.2010 р.; заявки заводам постачальникам на відвантаження цементу на адресу: м.Дніпропетровськ, вул. Комісара Крилова, буд.25.

Зокрема, в заявках, що надавались позивачем заводам-постачальникам: філії АТ "Євроцемент-Україна" - "Краматорський цементний завод "Пушка", ПАТ "Югцемент", зазначено, що цемент, який необхідно відвантажити на адресу: м.Дніпропетровськ, вул.Комісара Крилова, 25, є власністю ПП "Росток+". На підставі зазначеного, витрати позивача з придбання послуг оренди нежитлових приміщень за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Комісара Крилова, буд.25 здійснені позивачем для забезпечення власної господарської діяльності - торгівлі цементом, та підтверджені належним чином оформленими первинними документами. що містяться в матеріалах справи. (т.1 а.с.93-155,155-162, 211-217, т.2 а.с.218-250, т.3 а.с.1-45).

Відповідно до пункту 5.2. статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (чинного на момент спірних правовідносин), до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно включено до складу валових витрат вартість послуг з оренди приміщень на загальну суму 1562838 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, ПП "Росток +", у періоді за який податковим органом здійснювалась перевірка мав господарські відносини з ТОВ "Консалтингова група "ДІА ТРАСТ" (договір №318 від 01.04.2009 р.), ТОВ "Віст-Оптім" (договір №118 від 30.09.2008 р., №12-09 від 01.01.2009 р.), ТОВ "Будівельна компанія "Тетра Град" (договір №01/07-08 від 15.07.2008 р.).

Реальність операцій з поставки послуг підтверджена в судовому порядку рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2010 р. №2-а-7207/10/2070 за позовом ПП"Росток+" до ДПІ у Червонозаводському районі м.Харкова, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.03.2013 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегією суддів встановлено, що станом на 01.01.2010 року рахується кредиторська заборгованість у сумі 6651389,11 грн., за раніше отримані товари (роботі послуги) від ТОВ "БК Монобуд-С", ТОВ "Консалтингова група "ДІА ТРАСТ", ТОВ "Віст-Оптім" та ТОВ "Будівельна компанія ОСОБА_5".

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вчинені правочини на переуступку вимоги боргу з ТОВ "БК Монобуд-С", ТОВ "Консалтингова група "ДІА ТРАСТ", ТОВ "Віст-Оптім" та ТОВ "Будівельна компанія ОСОБА_5" на СПДФО ОСОБА_6 та подальшої переуступки на СПДФО ОСОБА_7 переуступка прав вимог боргу проводилася згідно угод та актів на переуступку права вимоги боргу за 2009-2010 роки.

Як слідує з вищевказаних договорів, строк оплати послуг не чітко не визначений.

Також слід зазначити, що на момент проведення перевірки (з 01.01.2010 року по 31.03.2011 року) не закінчився строк позовної давності для стягнення кредиторської заборгованості позивача.

Згідно части 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, строк позовної давності по заборгованості позивача, яка виникла на підставі договорів, укладених між позивачем та його контрагентами: з ТОВ "Консалтингова група "ДІА ТРАСТ" (договір №318 від 01.04.2009 р.), ТОВ "Віст-Оптім" (договір №118 від 30.09.2008 р., №12-09 від 01.01.2009 р.), ТОВ "Будівельна компанія "Тетра Град" (договір №01/07-08 від 15.07.2008 р.) не сплив.

Отже, зазначена заборгованість за своєю правовою природою рахується як безнадійна заборгованість - дебіторська заборгованість платника податку (заборгованість фізичних, юридичних осіб перед платником податку), яка відповідає критеріям визначеним п.п.1.25 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Суми безнадійної заборгованості на підставі п.п.5.2.8 п.5.2. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" включається до складу валових витрат платника податку.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 28.09.2011 року № НОМЕР_2, слід зазначити наступне.

Відповідно до вказаного повідомлення - рішення ПП "Росток+", відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України зобовязано сплатити штрафні (фінансові) санкції у сумі 99 578,75 грн. за завищення відємного значення податку на додану вартість (за грудень 2010р. на 200 124 грн., за січень 2011р. на 198191 грн.).

Статтею 17 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ "Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", яка передбачала штрафні санкції за порушення податкового законодавства до 01.01.2011р., не передбачено нарахування штрафів за неправомірно заявлену суму відємного значення податку на додану вартість.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у редакції, що діяла з 1 січня 2011 року до 6 серпня 2011 року, передбачалося нарахування штрафів у розмірі 25 відсотків від неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість. У свою чергу той самий пункт Податкового кодексу України в редакції Закону 3609-VI визначає як базу для визначення штрафу лише суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, з урахуванням того, що нарахування штрафів на відповідну базу не було передбачено Законом 2181, штрафи, передбачені пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла з 1 січня 2011 року до 6 серпня 2011 року, можуть бути застосовані лише щодо порушень, які і вчинені, і виявлені в період із 1 січня 2011 року до 6 серпня 2011 року.

Відповідно до приписів п.7 підр.10 р. ХХ Податкового кодексу України штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 01.01 по 30.06.2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 грн. за кожне порушення.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 28.09.2011 р. №, № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2016 року по справі № 2296/12/2070 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2016р. по справі № 2296/12/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_8
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_9 ОСОБА_10
Повний текст ухвали виготовлений 17.06.2016 р.