Справа № 817/727/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2016 р.Р і в н е 817/727/16
16год. 40хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники Єлагін Я.В., Ткачук Л.В.,

відповідача: представники Мервінський В.В., Братарчук А.В., Артеменко В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
доКомунального підприємства " Міжлікарняна аптека"
про стягнення санкцій та пені,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Міжлікарняна аптека», в якому позивач просить суд стягнути на його користь суму адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 16318,62 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів» форми 10-ПІ за 2015 рік, поданого відповідачем до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість працівників, що працювали за звітний період склала 12 осіб. Таким чином, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», на підприємстві повинна становити 1 особа. Натомість, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність, у 2015 році у відповідача склала 0 осіб. У зв'язку із невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, на підставі статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач не здійснив нарахування суми адміністративно-господарських санкцій та у встановлений законом строк її не сплатив. Загальна сума заборгованості зі сплати адміністративно-господарських санкцій, а також пені, нарахованої відповідачу за несвоєчасну сплату таких санкцій, становить 16318,62 грн. У судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні просили суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначили, що відповідно до Листа Фонду соціального захисту інвалідів від 24.05.2013 №1/3-59/68 після внесення змін Законом України від 16.10.2012 №5462-VІ в Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Фонд втратив право проводити перевірки. А тому, на думку представників відповідача, Фонд не уповноважений звертатися до суду з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій. При цьому, представники зсилаються також на законопроект № 4125, зареєстрований у Верховній Раді України 22.02.2016 Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого функцію контролю за розрахунком та сплатою адміністративно-господарських санкцій покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення. Крім того, представники КП «Міжлікарняна аптека» зазначають, що створювати робочі місця для осіб з обмеженою працездатністю можливо лише за рішенням місцевих рад, оскільки такий порядок передбачений статтею 177 Господарського кодексу України. Однак, Млинівською районною радою не було прийнято рішення про створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів. Як вказують представники, на підприємстві створене одне робоче місце для інваліда та поданий відповідний звіт до Млинівського районного центру зайнятості, яким в подальшому інваліди на підприємство не направлялися. Тому, відповідно до позиції представників відповідача, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком безпосередньо займатися пошуком інвалідів для їх працевлаштування. За таких обставин, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Міжлікарняна аптека» відноситься до суб'єктів господарювання, яким відповідно до статті 19 Закону України від 21.03.1991 №875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі іменується - Закон України №875-XII), встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Відповідачем подано до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік форми №10-ПІ (а.с.5), відповідно до якого: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 12 осіб; з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України №875-XII - 0 осіб; фонд оплати праці штатних працівників - 385,4 тис. грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 32120 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 0 грн.

Відповідно до статті 18 Закону України №875-XII, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 19 Закону України №875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42 «Про затвердження форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» (далі - Інструкція №42), у рядку 01 відображається середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік, яка визначається відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 30.11.2005 за №1442/11722 (далі іменується - Інструкція №286).

Таким чином, відповідно до вказаних нормативних актів кількість працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України №875-XII, у відповідача повинна складати - 1 особа, середньооблікова кількість штатних працівників у відповідача за 2015 рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 0 осіб. Отже, відповідачем у 2015 році не виконано норматив, передбачений статтею 19 Закону України №875-XII, та не зазначено про це у поданому звіті.

Статтею 20 Закону України №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31.01.2007 №70 затверджено Порядок нарахування пені та її сплати, що затверджений Мінпраці 15.05.2007 за №223, відповідно до якого нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу).

У поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів до суду позивач розраховує суму пені на дату подання адміністративного позову - 12.05.2016.

У зв'язку з порушенням відповідачем строків сплати адміністративно-господарських санкцій позивачем нарахована пеня, яка складає: 260,28 грн. Отже, загальна сума заборгованості зі сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році складає: 16058,34 грн. +260,28 грн. = 16318,62 грн.

Станом на дату розгляду справи судом відповідачем доказів сплати адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені в загальній сумі 16318,62 грн. не надано.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають до задоволення повністю.

Заперечення відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та до уваги судом не беруться з огляду на наступне.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зі змісту статті 18-1 Закону України №875-XII вбачається, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 №316 «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», зареєстрованим Міністерством юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520 (далі іменується - Наказ №316) затверджена форма звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до Наказу №316, форма звітності заповнюється роботодавцями, які подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті незалежно від місцезнаходження. Відповідно до пункту 2.1 Наказу №316 форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Міжлікарняна аптека» 14.07.2015 подало звіт форми №3-ПН про наявність вакантних робочих місць (а.с.9), де зазначено про наявність вакансії фармацевта в кількості - 1 робоче місце. В пункті 3 розділу ІІ відповідач щодо можливості працевлаштування на дану вакансію громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України «Про зайнятість населення»), проставив прочерк.

Тобто, відповідач у звіті вказав про відсутність робочого місця для інваліда. Інших доказів щодо створення такого робочого місця на виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» КП «Міжлікарняна аптека» суду не надало.

Тому, суд прийшов до висновку, що протягом 2015 року відповідачем не були вжиті всі заходи для недопущення такого господарського правопорушення, як невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів.

Суд погоджується з позицією представників відповідача, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 4 липня 2011 року (№ 21-159а11), 17 вересня 2013 року (№ 21-232а13), 8 квітня, 27 травня 9 грудня 2014 року (№№ 21-50а14а14, 21-119а14, 21-523а14 відповідно), від 06 квітня 2016 року №804/9684/14.

Однак, матеріалами даної справи підтверджений факт нестворення такого робочого місця для інвалідів відповідачем, а відтак і невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. У такому випадку, підприємство несе відповідальність за дане господарське правопорушення та зобов'язане сплатити адміністративно-господарські санкції та нараховану пеню.

Посилання представників відповідача на відсутність права звернення до суду у позивача спростовується нормами законодавства, чинними на момент розгляду справи.

Відповідно до Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України № 129 від 14.04.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2011 р. за № 528/19266, зокрема пункту 5, Фонд відповідно до покладених на нього завдань координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, в тому числі щодо збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» спори, що виникають із правовідносин зі статтями 19,20 цього Закону. Вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Тому, право Фонду соціального захисту інвалідів щодо нарахування та стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбаченого статтею 19 Закону України №875-XII, регламентоване діючим законодавством України.

Представники КП «Міжлікарняна аптека» роблять посилання на Лист Фонду соціального захисту інвалідів від 24.05.2013 №1/3-59/68, відповідно до якого після внесення змін Законом України від 16.10.2012 №5462-VІ в Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Фонд втратив право проводити перевірки.

Суд зазначає, що Законом України від 16.10.2012 №5462-VІ, який набрав чинності 09.12.2012, внесені зміни, зокрема до частини восьмої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідно до яких право перевірок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування, покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, тобто дану функцію знято з Фонду соціального захисту інвалідів та покладено на Державну службу України з питань праці.

Однак, такі зміни в законодавстві щодо права перевірок не є підставою для втрати права Фонду соціального захисту інвалідів на звернення до суду щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів

При цьому, судом не беруться до уваги посилання представників відповідача на законопроект № 4125, зареєстрований у Верховній Раді України 22.02.2016 Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого функцію контролю за розрахунком та сплатою адміністративно-господарських санкцій покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Суд зазначає, що законопроект - це документ з текстом закону, запропонований до прийняття Верховній Раді Україні. Законопроект не є ще законом, тобто нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, який прийнятий законодавчим органом та який набрав чинності. Крім того, проект Закону про внесення змін до статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо адміністративно-господарських санкцій №4125 від 22.02.2016, був відкликаний 14.04.2016.

За таких обставин, позовні вимоги підтверджені належними і допустимими доказами та підлягають до задоволення повністю.

В силу статті 94 КАС України, судові витрати на користь сторони - суб'єкта владних повноважень з відповідача - юридичної особи не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства " Міжлікарняна аптека" на користь держави в особі Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарську санкцію у сумі 16058,34 грн., та пеню у сумі 260,28 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.