Справа № 813/7714/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Київ К/800/46890/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Іваненко Я.Л.,

Швеця В.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України про визнання відповіді незаконною та зобов'язання надати відповідь, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Генеральної прокуратури України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (з врахуванням уточнень) до Генеральної прокуратури України про визнання протиправною відповіді Генеральної прокуратури України від 04.11.2014р. №05/2/1-8496-12 та зобов'язання в розумний строк рекомендованим листом з описом вкладення надіслати на адресу ОСОБА_4 відповідь, оформлену за правилами ст.19 Закону України "Про звернення громадян"; визнання незаконною бездіяльності Генеральної прокуратури України щодо ненадання відповіді на його заяву від 18.10.2014р. та зобов'язання надати таку відповідь; зобов'язання Генеральної прокуратури України утриматися від подання апеляційної скарги у разі прийняття судового рішення на користь ОСОБА_4 до моменту прийняття та повідомлення сторін про прийняте Генеральною прокуратурою України за наслідками розгляду заяви від 18.10.2014р. рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.02.2015р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2015р., позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_4 від 18.10.2014р. та зобов'язано Генеральну прокуратуру України надати відповідь на заяву ОСОБА_4 від 18.10.2014р.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій у вказаній частині скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.04.2012р. ОСОБА_4 звернувся до Генерального прокурора України й в своєму зверненні просив визнати, що п.ОСОБА_6 в якості народного судді Радехівського районного суду не мав права 23.06.1992р. розривати шлюб між позивачем та ОСОБА_5, оскільки, згідно відповіді заступника начальника ТУ ДСА у Львівській області, ОСОБА_6 був обраний суддею Радехівського районного народного суду лише ухвалою Львівської обласної ради народних депутатів № 294 від 13.05.1993р.; крім того, просив здійснити органами прокуратури представництво його інтересів в суді щодо розгляду справи про розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_5

Листом за підписом заступника начальника Головного управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 від 01.06.2012р. за №05/2/1-8496-12 позивачеві було надано відповідь.

Вважаючи надану відповідь неповною, ОСОБА_4 оскаржив її до суду й постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.06.2013р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013р., у справі №813/3528/13-а визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо надання неповної відповіді листом №05/2/1-8496-12 від 01.06.2012р. на скаргу ОСОБА_4 від 24.04.2012р.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014р., у справі №813/5878/13-а, зобов'язано Генеральну прокуратуру України надати ОСОБА_4 повну відповідь на його звернення від 24.04.2012р.

Водночас, 18.10.2014р. ОСОБА_4 звернувся до Генерального прокурора України із заявою, в якій просив виконати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013р. та Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014р. у справі №813/5878/13-а.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР (далі - Закон №393), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.1 Закону №393 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частина 1 статті 3 вказаного Закону визначає, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

За змістом ч.1 ст.5 Закону №393 звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду (ч.1 ст.7 Закону №393).

Пунктом 6 ч.1 ст.18 вказаного Закону передбачено право громадян одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Підпунктами 1, 5, 6 та 9 ч.1 ст.19 Закону №393 встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №393 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-XII прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Порядок розгляду і вирішення звернень громадян, службових та інших осіб, запитів і звернень народних депутатів України, депутатів місцевих рад, а також прийому громадян, службових та інших осіб у Генеральній прокуратурі України, прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратурах (на правах обласних), міських, районних, міжрайонних і прирівняних до них прокуратурах встановлено Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою Наказом Генерального прокурора України від 21.06.2011р. №9гн, за змістом п.6.1 якої звернення громадян, запити, звернення народних депутатів України, депутатів місцевих рад вважаються вирішеними та знімаються з контролю, якщо поставлені в них питання перевірено, вжито необхідних заходів, дано вичерпні відповіді згідно з чинним законодавством і направлено письмову відповідь.

Як встановили при розгляді даної справи суди попередніх інстанцій, Генеральною прокуратурою України було належними чином розглянуто звернення ОСОБА_4 від 24.12.2012р. й за результатами такого розгляду 04.11.2014р. надано заявнику відповідь за №05/2/1-8496-12.

Що ж до позовної вимоги про визнання незаконною бездіяльності Генеральної прокуратури України щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_4 від 18.10.2014р. та зобов'язання надати таку відповідь, то оскільки Генеральною прокуратурою України, всупереч приписів ч.2 ст.71 КАС України, не було надано доказів, які б свідчили про виконання нею вимог чинного законодавства щодо своєчасного та об'єктивного розгляду заяви позивача від 18.10.2014р., суди прийшли до правильного висновку, що така вимога підлягає задоволенню.

Посилання ж відповідача на те, що лист від 04.11.2014р. №05/2/1-8496-12 є відповіддю Генеральної прокуратури України на заяву позивача від 18.10.2014р., не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як встановили суди, проаналізувавши зміст вказаного листа, він є відповіддю на звернення ОСОБА_4 від 24.12.2012р., наданою на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2013р., й будь-яких застережень в своєму тексті щодо звернення позивача від 18.10.2014р. останній взагалі не містить.

Водночас, суди правильно вказали й на неприйнятність вимог ОСОБА_4 щодо зобов'язання Генеральної прокуратури України утриматися від подання апеляційної скарги у разі прийняття судового рішення на його користь до моменту прийняття та повідомлення сторін про прийняте Генеральною прокуратурою України за наслідками розгляду заяви від 18.10.2014р. рішення, оскільки частиною 1 статті 185 КАС України чітко передбачено право сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про визнання протиправною бездіяльності Генеральної прокуратури України щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_4 від 18.10.2014р. та зобов'язання її надати таку відповідь, а отже й про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про прийняття судами за наслідками розгляду даної справи неправильних рішень, а тому підстав для скасування останніх колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Генеральної прокуратури України відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Іваненко Я.Л.

Швець В.В.