Справа № 826/26754/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 червня 2016 року № 826/26754/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві про визнання протиправним та скасування висновку від 26.10.2016 №19-26-7777.31-4920/20-15 про відмову у погодженні проекту землеустрою; зобов'язання повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем було надано всі визначені чинним законодавством документи необхідні для погодження проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки, проте відповідачем прийнято оскаржуваний висновок позивача про затвердження проекту землеустрою.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2007 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресую проспект Перемоги, (15 км) ділянка 76 у Святошинському районі м. Києва для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

За результатом розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу відповідачем складено висновок від 26.10.2015 №19-26-7777.31-4920/20-15 про відмову у погодженні проекту землеустрою (далі - висновок), з наступними зауваженнями:

- пояснювальну записку привести у відповідність до ст. 79-1 Земельного кодексу України, матеріалів перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість);

- матеріали землевпорядного проектування привести у відповідність до ст. 79-1 Земельного кодексу України;

- відповідно до п. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки можу бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Згідно витягу із містобудівної документації територія земельної ділянки за функціональним призначенням належить частково до території громадських будівель і споруд, частково до території спецпризначення та частково до території вулиць і доріг. Враховуючи викладене, обґрунтувати відповідність цільового призначення запланованої до відведення земельної ділянки чинній містобудівній документації.

- оформлення документації здійснити відповідно до вимог Національного стандарту України державної уніфікованої системи документації - ДСТУ 4163-2003.

- Після усунення вищезазначених недоліків, у разі необхідності, привести проект землеустрою у відповідність до вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 Земельного кодексу України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина четверта статті 123 Земельного кодексу України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 Земельного кодексу України у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами частин першої та другої статті 186-1 Земельного кодексу України, передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п'ята статті 186-1 Земельного кодексу України).

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи (частина шоста статті 186-1 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 8 згадуваної статті Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Щодо посилання відповідача на норми ст. 79-1 Земельного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на земельні ділянки є, в тому числі, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (на землі комунальної власності).

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 5-7 ст. 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що формування спірної земельної ділянки, частиною якої є земельна ділянка з кадастровим номером :75:147:0011 площею 4,8996 га має проводитись у порядку відведення земельної ділянки із земель, в даному випадку, комунальної власності, відповідно до ч. 5 ст. 79-1 Земельного кодексу України, а не шляхом поділу чи об'єднання земельних ділянок, як зазначає відповідач.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача, щодо необхідності припинення права власності чи користування земельною ділянкою попереднім власником з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що спірна земельна ділянка не перебуває у користуванні або власності фізичних чи юридичних осіб.

Відповідно до висновку Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.12.2007 №09-15355 (а.с. 85-86) останній погоджує проект землеустрою для проведення державної землевпорядної експертизи та затвердження у встановленому порядку за наступних умов, зокрема: внесення зміни до Генерального плану розвитку міста затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 №370/1804, а саме: територію в межах визначених містобудівним обґрунтуванням перевести за функціональним призначенням з території спецпризначення до території присадибної житлової забудови.

В матеріалах справи відсутні докази виконання умов викладених у висновку Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо внесення змін до Генерального плану розвитку міста затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 №370/1804.

Щодо посилання позивача на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд зазначає, що позивач не позбавлений права отримати інший висновок Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оскільки проект щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту погоджується саме структурним підрозділом районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури. Отже, належним доказом відповідності цільового призначення спірної земельної ділянки Генеральному плану є саме такий висновок.

Оскільки відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, враховуючи невідповідність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки містобудівній документації, суд дійшов висновку, що оскаржуваний висновок відповідачем згадуваній нормі ст. 186-1 Земельного кодексу України.

Правомірність оскарженого висновку прямо вказує на відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача повторно розглянути подані позивачем документи.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 122, 160-165, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда