Справа № 826/2763/16
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2763/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівБорисюк Л.П.,
Вівдиченко Т.Р.,
При секретаріГуменюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 пред'явила позов до Національного антикорупційного бюро України, в якому просить: визнати протиправним наказ Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою ОСОБА_5»; визнати протиправним та скасувати розпорядження Національного антикорупційного бюро України № 128-р від 10.02.2016 про припинення державної служби ОСОБА_5 та звільнення з посади начальника відділу по роботі з персоналом за порушення Присяги державного службовця, п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу»; поновити ОСОБА_5 на посаді начальника відділу по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України; стягнути з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2016 року до моменту винесення рішення у справі.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Директора Національного антикорупційного бюро України № 12-р від 24.06.2015 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено на посаду начальника Відділу по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України. Присяга державного службовця була прийнята позивачем 02.06.2015 та 25.06.2015 їй присвоєно 5 ранг державного службовця.

Доповідною запискою Керівника Управління внутрішнього контролю Осипчука Р.С. від 23.12.2015 на ім'я Директора Національного антикорупційного бюро України Ситника А.С. стосовно результатів комплексної перевірки організації роботи Відділу по роботі з персоналом Національного бюро внесено наступні пропозиції: 1. На підставі висновків та матеріалів комплексної перевірки організації роботи провести службове розслідування, за результатами якого вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності та доцільність подальшого перебування на посаді начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_5; 2. У зв'язку з тим, що подальше неналежне виконання ОСОБА_5 службових обов'язків, призвело та у подальшому може призводити до заподіяння значної шкоди громадянам та Національному антикорупційному бюро України відсторонити її від виконання повноважень за посадою».

Наказом Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 (далі - оскаржуваний наказ №54 та/або наказ про проведення службового розслідування) на підставі службової записки Керівника Управління внутрішнього контролю Осипчука Р.С. призначено проведення службового розслідування щодо фактів систематичного неналежного виконання своїх службових обов'язків начальником Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_5 та вирішено відсторонити останню від виконання її повноважень за посадою з 23.12.2015 на період проведення службового розслідування.

Згідно п. 4 оскаржуваного наказу №54 проведення службового розслідування доручено Управлінню внутрішнього контролю (Осипчук Р.С.).

Відповідно до акту №1 від 23.12.2015 позивач відмовилася письмово засвідчити факт свого ознайомлення з наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою», в зв'язку з чим, зміст останнього зачитано ОСОБА_5 вголос.

За наслідком здійснення службового розслідування відносно позивача, складено висновок № 2 від 26.01.2016, що затверджений Директором Національного антикорупційного бюро України А.Ситником (далі - висновок від 26.01.2016).

Зі змісту вказаного висновку слідує, що ОСОБА_5 неналежним чином виконувала основні обов'язки державного службовця, передбачені ст. 10 Закону України «Про державну службу», а саме нею допущено недодержання Конституції України та інших актів законодавства України; незабезпечення ефективної роботи Національного антикорупційного бюро України як державного правоохоронного органу; порушення прав і свобод людини та громадянина; несвоєчасне і неточне виконання розпоряджень і вказівок своїх керівників; відсутність вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; несумлінне виконання своїх службових обов'язків, що свідчить про порушення нею Присяги державного службовця.».

З огляду на викладене, особи які проводили службове розслідування дійшли висновку про необхідність винесення його результатів на розгляд Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро.

10.02.2016 Дисциплінарною комісією Національного антикорупційного бюро України складено висновок №1 (далі - висновок від 10.02.2016), згідно якого комісія вважає, що знайшло своє підтвердження систематичне порушення ОСОБА_5 п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» щодо невиконання та/або неналежного виконання наказів, розпоряджень, доручень Директора Національного бюро, які є обов'язковими для виконання працівниками Національного бюро, та підпункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про державну службу» в частині своєчасного і точного виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників.

Окрім того, комісією також встановлено, що 12.11.2015 до виконання начальнику Відділу по роботі з персоналом Національного бюро надійшла доповідна записка керівника Оперативно-технічного Управління Національного бюро Костенка О.В. та керівника Управління спеціальних операцій Бюро Івченка В.Ю. щодо претендентів на посади начальницького складу оперативно-технічного управління Національного бюро та їх призначення на посади начальницького складу.

У період з 12.11.2015 по 17.11.2015 по вказаним кандидатам не розпочато спеціальну перевірку, незважаючи на поданий ними повний пакет документів, безпосереднім виконавцем, а начальником вказаного Відділу ОСОБА_5 не вжито належних заходів з метою контролю виконавської дисципліни у підпорядкованому Відділі, чим допущено порушення вимог ч. 3 ст. 57 Закону України «Про запобігання корупції», п.10 Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 171 від 25 березня 2015 р.

Водночас, у висновку від 10.02.2016 зазначено, що комісія за результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування №2, затвердженого Директором Національного бюро 26.01.2016 року, з врахуванням пояснень начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_5 від 14-15.01.2016, пояснень заступника начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_11 від 12.01.2016 року, пояснень начальника Відділу документообігу ОСОБА_12 від 12.01.2016 року, додаткових пояснень ОСОБА_12 від 15.01.2016 року, вважає, що знайшли своє підтвердження порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», викладені у висновку, допущені з вини начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_5, при розгляді запитів на інформацію громадян.

Також Комісія вважає, що знайшли своє підтвердження й порушення ОСОБА_5 вимог Закону України «Про статус народного депутата України», Закону України «Про комітети Верховної Ради України» при розгляді депутатських звернень.

Комісія за результатами дослідження висновку та матеріалів службового розслідування №2 вважає, що знайшли своє підтвердження порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», допущені ОСОБА_5 та виявлені в ході службового розслідування при розгляді нею звернень громадян.

Водночас, комісія вважає доведеними факти неналежної організації роботи Відділу по роботі з персоналом та відсутність контролю з боку начальника Відділу ОСОБА_5 під час організації та проведення конкурсів на заміщення вакантної посади заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, на посаду заступника начальника відділу забезпечення роботи Директора Національного бюро (звернення ОСОБА_13 №584 від 12.08.2015); на заміщення посади начальника міжнародно-правового відділу юридичного управління Національного антикорупційного бюро України (скарга ОСОБА_14 №3120 від 04.11.2015), в результаті чого порушено конституційні права і свободи кандидатів на вакантні посади в Національному бюро, підірвано авторитет Національного антикорупційного бюро України.

Також Комісія вважає доведеними порушення при організації проведення конкурсу з боку ОСОБА_5 в частині тривалого ненадання для оновлення раніше розміщеної на офіційному веб-сайті застарілої інформації про те, який саме - дворівневий (100 питань) чи однорівневий - (50 питань) тест на знання законодавства слід здавати для подальшого проходження конкурсу на вакантні посади в Національному бюро. Так, під час проведення тестування на знання законодавчої бази велика кількість кандидатів на заміщення вакантних посад у Національному бюро були обурені довільною зміною порядку тестування з першого на другий рівень (звернення ОСОБА_15 №2275 від 15.10.2015 та №2373 від 19.10.2015, звернення ОСОБА_16 №2680 від 26.10.2015).

Комісія констатувала, що вищевказані порушення вимог законів України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», «Про статус народного депутата України», «Про комітети Верховної Ради України», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та при проведенні конкурсу на заміщення вакантних посад у Національному бюро, втрати пакетів документів, поданих конкурсантами, з боку начальника Відділу по роботі з персоналом Національного бюро ОСОБА_5 призводить до порушення функціонування Національного антикорупційного бюро України як державного правоохоронного органу, неможливості належним чином виконувати покладені на Національне бюро чинним законодавством завдань. Крім того, дії та бездіяльність ОСОБА_5 призвели до суттєвого погіршення іміджу Національного бюро як новоутвореного органу, що покликаний попереджати, виявляти, припиняти, розслідувати та розкривати корупційні правопорушення, віднесені до його підслідності, а також запобігати вчиненню нових.

Крім того, комісія підтвердила, що начальник Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_5 несумлінно виконувала основні обов'язки державного службовця, а саме нею допущено недодержання Конституції України та інших актів законодавства України; незабезпечення ефективної роботи Національного антикорупційного бюро України як державного правоохоронного органу; порушення прав і свобод людини та громадянина; несвоєчасне і неточне виконання розпоряджень і вказівок своїх керівників; відсутність вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; несумлінне виконання своїх службових обов'язків, що свідчить про порушення нею Присяги державного службовця.

Комісія вважає, що причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушень начальником Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_5 є ігнорування положень законів України «Про державну службу», «Про Національне антикорупційне бюро України», «Про звернення громадян,», «Про доступ до публічної інформації», «Про статус народного депутата України», «Про комітети Верховної Ради України», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», небажання брати на себе відповідальність та організувати виконання покладених на Відділ функцій.

З урахуванням зазначеного в сукупності, комісія дійшла висновку, що начальником Відділу по роботі з персоналом Національного бюро України ОСОБА_5 порушено Присягу державного службовця, передбачену ст. 17 Закону України «Про державну службу».

Комісією рекомендовано Директору Національного бюро Ситнику А.С., керуючись вимогами п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» припинити державну службу начальнику Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_5.

Висновок від 10.02.2016 направлено на розгляд Директора Національного антикорупційного бюро України Ситника А.С. для прийняття рішення у відповідності із ч. 3 ст. 28 Закону України «Про Національне антикоруппійне бюро України».

На підставі висновку засідання Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України №1 від 10.02.2016 розпорядженням Національного антикорупційного бюро України № 128-р від 10.02.2016 «Про припинення державної служби» вирішено припинити державну службу та звільнити ОСОБА_5 10.02.2016 з посади начальника Відділу по роботі з персоналом за порушення Присяги державного службовця, пункт 6 статі 30 Закону України «Про державну службу» (далі - оскаржуване розпорядження № 128-р та/або розпорядження про припинення державної служби).

Позивач вважає наказ Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою» та розпорядження Національного антикорупційного бюро України № 128-р від 10.02.2016 «Про припинення державної служби» необґрунтованими та протиправними, з огляду на що звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» від 16.112.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).

Водночас, правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України визначено Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 № 1698-VII (далі - Закон № 1698-VII).

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для проведення службової перевірки ОСОБА_5 була доповідна записка Керівника Управління внутрішнього контролю Осипчука Р.С. від 23.12.2015 на ім'я Директора Національного антикорупційного бюро України Ситника А.С. стосовно результатів комплексної перевірки організації роботи Відділу по роботі з персоналом Національного бюро.

Апелянт стверджує, що призначення службового розслідування відносно неї на підставі вказаної вище доповідної записки, як і складання останньої Положенням про Управління внутрішнього контролю НАБУ від 30.10.2015 не передбачено, тобто, проводячи комплексу перевірку Відділу по роботі з персоналом Національного бюро за власною ініціативою, Управління внутрішнього контролю НАБУ вийшло за межі своїх повноважень.

З такими твердженнями позивача колегія суддів не погоджується із огляду на наступне.

Частиною першою ст. 27 Закону № 1698-VII встановлено, що з метою попередження, виявлення та розслідування правопорушень у діяльності працівників Національного бюро у складі його центрального управління діє підрозділ внутрішнього контролю. Рішенням Директора Національного бюро у складі територіальних управлінь Національного бюро можуть створюватися підрозділи внутрішнього контролю. Підрозділи внутрішнього контролю підпорядковуються безпосередньо Директору Національного бюро.

Підрозділ внутрішнього контролю Національного бюро, серед іншого, має такі обов'язки: запобігання вчиненню правопорушень працівниками Національного бюро згідно з вимогами законів України «Про запобігання корупції» та «Про державну службу»; перевірка інформації, що міститься у зверненнях фізичних та юридичних осіб, засобах масової інформації, інших джерелах, у тому числі отриманої через спеціальну телефонну лінію, сторінку в мережі Інтернет, засоби електронного зв'язку Національного бюро, щодо причетності працівників Національного бюро до вчинення правопорушень; проведення службового розслідування стосовно працівників Національного бюро (п. 1, 5, 6 ч. 2 ст. 27 Закону № 1698-VII).

Згідно ч. 6 ст. 27 Закону № 1698-VII порядок діяльності та повноваження підрозділів внутрішнього контролю Національного бюро визначаються положенням, яке затверджується Директором Національного бюро.

Наказом Національного антикорупційного бюро України від 19.10.2015 №2 «Про затвердження Положення про управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України» з метою нормативного врегулювання діяльності Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, відповідно до Закону України «Про антикорупційне бюро України» затверджено Положення про Управління внутрішнього контролю Національного бюро (далі - Положення №2 від 19.10.2015).

Відповідно до п. 1.1 розділу I вказаного положення Управління внутрішнього контролю (далі - Управління) це підрозділ внутрішнього контролю, який діє у складі центрального управління Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро) з метою попередження, виявлення та розслідування правопорушень у діяльності працівників Національного бюро.

Управління у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, укладеними в установленому порядку, цим Положенням, а також наказами, розпорядженнями та дорученнями Директора Національно бюро (п. 1.2 розділу I Положення №2 від 19.10.2015).

Разом з цим, п. 3.1, 3.4, 3.5 розділу III Положення №2 від 19.10.2015 встановлено, що до обов'язків і функцій Управління відноситься запобігання вчиненню правопорушень працівниками Національного бюро згідно з вимогами законів України «Про запобігання корупції» та «Про державну службу» та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ; перевірка інформації, що міститься у зверненнях фізичних та юридичних осіб, засобах масової інформації, інших джерелах, у тому числі отриманої через спеціальну телефонну лінію, сторінку в мережі Інтернет, засоби електронного зв'язку Національного бюро, щодо причетності працівників Національного бюро до вчинення правопорушень; проведення службового розслідування стосовно працівників Національного бюро.

Водночас, підставами для проведення службового розслідування є невиконання або неналежне виконання працівниками Національного бюро службових обов'язків, порушення вимог законів України та прийнятих відповідно до них інших нормативно - правових актів, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, негативні результати моніторингу способу життя та перевірок на доброчесність, інші події пов'язані із загибеллю (смертю) працівників Національного бюро чи їх травмування, а також події, які сталися за участю Національного бюро і можуть викликати суспільний резонанс (п. 8.1 розділу VIII Положення №2 від 19.10.2015).

Аналіз вказаних приписів Закону № 1698-VII та Положення №2 від 19.10.2015 дає суду підстави дійти висновку, що Управління на виконання своїх функцій і завдань має право здійснювати службове розслідування стосовно працівників Національного бюро та перевіряти інформацію, що міститься у зверненнях фізичних та юридичних осіб, засобах масової інформації, інших джерелах, у тому числі отриманої через спеціальну телефонну лінію, сторінку в мережі Інтернет, засоби електронного зв'язку Національного бюро, щодо причетності працівників Національного бюро до вчинення правопорушень.

При цьому, підставами для проведення службової перевірки, серед іншого, може бути як невиконання або неналежне виконання працівниками Національного бюро службових обов'язків, так і порушення вимог законів України та прийнятих відповідно до них інших нормативно - правових актів.

Судом встановлено, що підставою для здійснення службової перевірки позивача була, зокрема, наявність інформації з різних джерел (в тому числі від відділу документообігу та Відділу забезпечення роботи Директора бюро (патронатна служба)) про причетність начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_5 до різноманітних порушень.

В контексті вищевикладеного, зокрема п. 1, 5, 6 ч. 2 ст. 27 Закону № 1698-VII, п. 3.1, 3.4, 3.5 розділу III, п. 8.1 розділу VIII Положення №2 від 19.10.2015 судом не вбачається виходу Управлінням за межі своїх повноважень при здійсненні комплексної перевірки щодо позивача, оскільки вказане право надано останньому безпосередньо Законом № 1698-VII.

Колегія суддів звертає увагу, що довідні записки за результатом проведення комплексної перевірки є своєрідною документальною фіксацією проведення останньої, а направлення Директору Національного бюро доповідної записки, за наслідком проведення комплексної перевірки є фактичним виконанням покладених на Управління функцій і завдань, оскільки є доведенням до відома безпосереднього керівника про обставини та факти, які встановлені в ході її проведення.

Крім того, ОСОБА_5 у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі акцентувала увагу суду на тому, що під час здійснення службової перевірки щодо неї відповідачем протиправно застосовано Інструкцію про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників Національного антикорупційного бюро України, яка затверджена наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №4 від 23.10.2015, у той час коли слід було застосувати постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 13.06.2000 №950.

Разом з цим, позивач зазначає, що вказана інструкція не є нормативно - правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, а відтак її застосування є неправомірним.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону № 1698-VII Директор Національного бюро видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов'язковими для виконання працівниками Національного бюро.

Відповідно до п. 8.2 розділу VIII Положення №2 від 19.10.2015 порядок проведення службових розслідувань визначається Інструкцією.

Наказом Національного антикорупційного бюро України №4 від 23.10.2015 затверджено Інструкцію про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників Національного Бюро України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади (далі - Положення №731), пунктом 1 якого визначено, що державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та цього Положення.

Водночас, ч. 1 ст. 1 Закону № 1698-VII визначено, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

З вказаного слідує, що Національне антикорупційне бюро України не є органом виконавчої влади.

Більше того, Закон № 1698-VII не вимагає державної реєстрації наказів Директора Національного антикорупційного бюро України, у той час коли їх виконання є обов'язковими.

Разом з цим, пунктом 8 Перехідних положень Закону №1698-VII встановлено, що до приведення у відповідність із цим Законом Закони України, інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За таких обставин приймаючи до уваги те, що Законом №1698-VII право визначити порядок діяльності підрозділу внутрішнього контролю, в тому числі і щодо проведення службового розслідування надано Директору Національного бюро, суд погоджується з доводами відповідача про неможливість застосування постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 13.06.2000 №950.

Також, колегія суддів зазначає, що Закон №1698-VII є спеціальним законом, який визначає правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України, а відтак при здійсненні організації та діяльності останнього слід застосовувати його норми, у тому числі і накази та розпорядження Директора Національного бюро спрямовані на його виконання.

Крім того, Інструкція про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників Національного антикорупційного бюро України, яка затверджена наказом Директора Національного бюро № 4 від 23.10.2015 є чинною, а наказ ніким не скасований, позовні вимоги про скасування наказу позивач не пред'являв.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача в частині протиправного застосування при здійсненні службового розслідування відносно неї Інструкції про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників Національного антикорупційного бюро України, отже позовні вимоги в частині визнання протиправним наказу Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою ОСОБА_5». є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування розпорядження №128-р колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» посада це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативним актами коло службових обов'язків.

Таким чином, чинним законодавством України не обмежено перелік документів в яких можуть визначатися повноваження державного службовця.

Згідно ст. 3 Закону № 3723-XII державна служба ґрунтується на таких основних принципах, зокрема, служіння народу України; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян (ст. 3 Закону № 3723-XII).

Частиною 1 ст. 11 Закону передбачено, що державні службовці мають право вимагати затвердження керівником чітко визначеного обсягу службових повноважень за посадою службовця.

Так частиною другою вказаної статті визначено, що конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основні типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкція, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції.

Однак, у відповідності до ст. 10 Закону № 3723-XII основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Аналіз вищевикладеного дає суду підстави дійти висновку, що ст. 10 Закону № 3723-XII визначено саме основні обов'язки державного службовця. Вказана правова норма не встановлює, що перелік обов'язків, які встановлені нею є вичерпними.

Статтею 17 Закону № 3723-XII регламентовано, що громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону № 3723-XII крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Як було зазначено вище, підставою для припинення позивачем державної служби та її звільнення було порушення Присяги державного службовця.

ОСОБА_5 стверджує, що порушення Присяги державного службовця нею здійснено не було, висновки від 26.01.2016 та від 10.02.2016 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на неї не було покладено обов'язку надання відповідей на звернення та запити. В судовому засіданні позивач пояснювала, що в окремих випадках нею готувалися відповіді на звернення. Разом з цим, ОСОБА_5 вказувала на те, що обставини отримання нею звернень, на які є покликання як у висновку від 26.01.2016, так і висновку від 10.02.2016, не підтверджено журналом вхідної кореспонденції НАБУ.

В той же час, позивач зазначила, що Положення про Відділ по роботі з персоналом НАБУ, яким визначено її права та обов'язки як начальника відділу, було затверджено лише 30.10.2015 Наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №15, що взагалі, на її думку, виключає відповідальність за порушення, які нібито встановлені службовим розслідуванням.

Поряд з цим, ОСОБА_5 у судових засіданнях вказувала, що з положенням про організації відділу по роботі з персоналом її ознайомлено не було.

На спростування вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Розпорядженням Національного антикорупційного бюро України від 27.04.2015 №4-р «Про оголошення конкурсу на призначення на посади у Національному антикорупційному бюро України» оголошено конкурс для призначення на посади у Національному антикорупційному бюро України, розмістивши текст оголошення на офіційному сайті Національного антикорупційного бюро України.

Згідно змісту вказаного розпорядження слідує, що конкурс було оголошено, зокрема на заміщення вакантної посади начальника відділу по роботі з персоналом.

Поряд з цим, в матеріалах справи наявний затверджений 25.04.2015 Директором Національного антикорупційного бюро України Профіль професійної компетенції посади Начальника відділу по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України, згідно з яким зміст виконуваної роботи за посадою становив: управління роботою по формуванню кадрової політики, управління роботою з підготовки та проведення конкурсного відбору на вакантні посади тощо.

Судом встановлено, що розпорядженням Директора Національного антикорупційного бюро України № 12-р від 24.06.2015 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено на посаду начальника Відділу по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України. Присяга державного службовця була прийнята позивачем 02.06.2015 та 25.06.2015 присвоєно їй 5 ранг державного службовця.

З вказаного слідує, що позивач знала про зміст виконуваної роботи на посаді начальника відділу по роботі з персоналом станом на час її прийняття на проходження державної служби.

Крім того, згідно службової записки Л. Асанової №276 від 16.07.2015 ОСОБА_5 наділено правом надавати відповіді на звернення за власним підписом.

Разом з цим, ОСОБА_5 у своїх письмових поясненнях зазначила, що про існування вказаної службової записки їй стало відомо лише 14.01.2016.

Колегія суддів критично ставиться до наведених тверджень позивача, оскільки в матеріалах справи наявні копії відповідей на звернення, надані безпосередньо ОСОБА_5 за її підписом (відповідь на звернення ОСОБА_18, ОСОБА_19.).

При цьому, зазначені відповіді на звернення надані до затвердження Положення про Відділ по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України.

Окрім того, слід звернути увагу, що на запитах та зверненнях міститься резолюція до виконання ОСОБА_5

За таких обставин, вбачається, що до моменту затвердження Положення про Відділ по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України позивачем здійснювалися функції з виготовлення та підписання відповідей на звернення, запити, які надходили до Національного антикорупційного бюро України.

Поряд з цим, суд відхиляє доводи апелянта в частині відсутності фіксування у журналі вхідної кореспонденції НАБУ обставин отримання нею звернень, на які є посилання у висновку від 26.01.2016, висновку від 10.02.2016, оскільки жодним нормативно - правовим актом не передбачено отримання останніх під підпис.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_5 на обставини передання їй звернень та запитів відділом документообігу Національного антикорупційного бюро України з запізненням (з порушенням строків), оскільки жодних службових (доповідних) записок щодо зазначеного нею не подавалися.

При цьому, в силу приписів ч. 3 ст. 27 Закону № 1698-VII працівник Національного бюро, якому стала відома інформація про протиправні дії чи бездіяльність іншого працівника Національного бюро, зобов'язаний негайно повідомити про це Директора Національного бюро та підрозділ внутрішнього контролю Національного бюро.

Таким чином, доводи позивача в цій частині жодним чином документально не підтверджені.

В той же час, наказом Національного антикорупційного бюро України від 30.10.2015 №15 затверджено Положення про Відділ по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України (далі - Положення №15).

Підпунктом 39 п. 6 розділу III Положення №15 встановлено, що відділ відповідно до своїх завдань у межах своєї компетенції розглядає запити та звернення народних депутатів України, центральних і місцевих органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій. Готує та подає керівництву Національного бюро проекти відповідей на запити та звернення. Розглядає пропозиції, заяви та скарги громадян, надає роз'яснення, веде прийом громадян з питань, що належать до компетенції Відділу.

Згідно п. 8 розділу V Положення №15 начальник відділу розподіляє обов'язки між працівниками Відділу, підписує, візує документи, підготовлені Відділом або за його участю, несе персональну відповідальність за виконання завдань, покладених на Відділ, надає за своїм підписом роз'яснення або відповіді на звернення чи запити фізичних осіб, підприємств, установ організацій будь-якої форми власності з питань, віднесених до компетенції Відділу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_5 щодо відсутності відповідальності за порушення, які нібито були встановлені службовим розслідування до моменту прийняття Положення №15, оскільки останнім конкретизовано обов'язки позивача, проте відсутність Положенням 15 на час здійснення нею своїх посадових (службових) обов'язків до 30.10.2015 не звільняло позивача від дотримання обов'язків встановлених ст. 10 Закону № 3723-XII.

Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону, у разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а уразі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу.

Разом з тим, жодних дій ОСОБА_5 не вчиняла, а з пояснень наданих під час службового розслідування вбачається, що позивач була ознайомлена із Положенням про відділ по роботі з персоналом.

При цьому, висновком службового розслідування від 26.01.2016 встановлені порушення позивачем чинного законодавства України, що мало місце вже і після затвердження Положення №15.

Разом з цим, судом не приймаються до уваги доводи апелянта, що були оголошені в судовому засіданні відносно наявності порушень в призначенні складу Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Більше того, ОСОБА_5 не оскаржується наказ Національного антикорупційного бюро України №32 від 05.02.2016 «Про затвердження складу Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України», а тому такі доводи не підлягають оцінці.

Твердження ОСОБА_5 щодо не зазначення у мотивувальній частині оскаржуваного розпорядження №128-р конкретної норми закону, яка була порушена останньою, в чому конкретно полягає порушення Присяги державного службовця та за який саме проступок звільнено останню колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, відповідно до оскаржуваного розпорядження №128-р підставою для його прийняття був висновок засідання Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України №1 від 10.02.2016.

Натомість, зазначений висновок містить перелік порушень, які були допущені ОСОБА_5 та перелік норм чинного законодавства, які були порушені останньою.

У висновку засідання Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України №1 від 10.02.2016 визначено всі обставин порушення ОСОБА_5 ОСОБА_6 державного службовця, а відтак, дублювання останніх у оскаржуваному розпорядження не є необхідним.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 8 Закону № 1698-VII Директор Національного бюро визначає порядок заохочення осіб, які надають допомогу в попередженні, виявленні, припиненні і розслідуванні кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Національного бюро.

При цьому, рішення про застосування дисциплінарного стягнення на підставі висновку Дисциплінарної комісії приймає Директор Національного бюро. Зазначене рішення може бути оскаржено до суду (ч. 3 ст. 28 Закону № 1698-VII).

З вказаного слідує, що рішення Директора Національного бюро приймається на підставі висновку Дисциплінарної комісії, а не на підставі висновку, складеного за наслідком проведення службового розслідування.

Що ж стосується встановлених порушень норм чинного законодавства, які викладені у висновку Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро №1 від 10.02.2016 колегія суддів зазначає, що належних та допустимих доказів на обґрунтування їх відсутності позивачем не надано, а надані позивачем постанови Солом'янського районного суду міста Києва про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5, у зв'язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КпАП України прийняті відносно звернення ОСОБА_17, ОСОБА_20, ОСОБА_21, не спростовують наявність інших порушень, вчинених позивачем, які відображені у висновку від 10.02.2016.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зайняття посади в НАБУ та здійснення виконання функцій НАБУ як державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових, вимагає від посадових осіб такого органу бути взірцем належного та сумлінного виконання своїх службових обов'язків, суворого дотримання Конституції та законів України, сприяння втіленню їх у життя, зміцнення їх авторитету.

При цьому, порушення, виявлені в ході службового розслідування, проведеного відносно ОСОБА_5, на думку суду, можуть призводити до дискредитації органу, в якому працювала позивач, підриву авторитету та довіри до НАБУ як органу, основним із завдань якого є попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Верховного суду України від 04.06.2013, оскільки останньою вирішено питання, які стосуються проходження державної служби працівниками Державної митної служби України, особливості звільнення яких врегульовано Дисциплінарним статутом митної служби України, що затверджений Законом України від 06.09.2015 №2805 - IV.

Разом з цим, аналізуючи текст Присяги державного службовця можна дійти висновку, що в основу поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення присяги. Тому, складаючи присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим, як порушення присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним службових обов'язків.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України у своїй постанові від 21.05.2013 №21-403а12.

Що стосується посилань апелянта, що з 05.11.2015 (дати проведення аудиту), з 19.11.2015 (дати ненадання щотижневого звіту) та з 23.10.2015 (дати проведення наради за участю Директора НАБУ) до моменту притягнення її до дисциплінарної відповідальності сплинуло більше 1 місяця, як з моменту виявлення, слід зазначити наступне.

Колегія суддів зазначає, що моментом виявлення обставин вчинення ОСОБА_5 дисциплінарного проступку є затвердження 26.01.2016 року Директором Національного антикорупційного бюро України висновку за результатами службового розслідування, а не момент складення. До цього моменту працівниками Національного бюро лише перевірялися обставини, які могли містити дані про причетність ОСОБА_5 до вчинення правопорушення, однак лише 26.01.2016 року за наслідками результатів проведеного службового розслідування Директором було виявлено, що ОСОБА_5 дійсно вчинила дисциплінарний проступок та встановлено обставини його вчинення.

Слід враховувати, що ст. 148 Кодексу Законів про працю України передбачає обчислення місячного терміну для застосування стягнення з дня виявлення не факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між пра вопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника.

Таке ж тлумачення частини першої ст. 148 КЗпП лежить і в основі позиції Верховного Суду, що вважає можливим місячний строк обчислювати з дня закінчення службового розслідування, проведення якого передбачене відповідно до ст. 22 Закон «Про державну службу» щодо державних службовців протягом строку до двох місяців.

Апелянтом також наголошувалось, що оскільки п.3.7 розділу З Положення про управління внутрішнього контролю обов'язок проведення спеціальних перевірок покладено саме на це управління, тому висновки суду, що з 12.11.2015 року по 17.11.2015 року ОСОБА_5 не вжито належних заходів з метою контролю виконавської дисципліни є невірними.

У відповідності до підпункту 10 пункту 6 Положення про Відділ по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України, яке затверджено Наказом Директора №15 від 30.10.2015 року, відділ відповідно до покладених на нього завдань проводить люстраційний контроль відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади».

В той же час ч.6 ст. 15 Закону України «Про державну службу» передбачено, що стосовно осіб, які претендують на зайняття посади державного службовця, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про запобігання корупції».

Водночас, п.8 ч.3 ст. 56 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в частині першій цієї статті, зокрема щодо поширення на особу заборони займати відповідну посаду, передбаченої положеннями Закону України «Про очищення влади».

Таким чином, проведення люстраційного контролю відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» є частиною спеціальної перевірки.

Також як вбачається з пояснень самої ОСОБА_5 з моменту призначення її на посаду тривалий час вона була єдиним працівником кадрового підрозділу Національного бюро. Нею одноособово забезпечувалось: організаційне забезпечення конкурсів на вакантні посади в Національному бюро; супроводження спеціальної перевірки осіб, які рекомендовані конкурсною комісією для призначення в Національному бюро; підготовка та подання на підпис Директору Національного бюро організаційно-розпорядчих документів з питань проходження служби в Національному бюро.

Окрім цього, у відповідності до п. 11 пункту 6 Положення про Відділ по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України, яке затверджено Наказом Директора №15 від 30.10.2015 року, відділ відповідно до покладених на нього завдань за рішенням Директора готує в установленому порядку документи про призначення та звільнення з посад працівників Національного антикорупційного бюро України.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про державну службу» ( в редакції від 16.12.1993 року) проведення перевірки є частиною процедури прийняття на службу, оскільки нею передбачено, що у разі прийняття на державну службу на конкурсній основі спеціальна перевірка проводиться після проведення конкурсу стосовно осіб, які рекомендовані для призначення на посаду.

Окрім цього, як вбачається з пояснень працівників відділу по роботі з персоналом ОСОБА_11 та ОСОБА_22 відповідальним за проведення спеціальних перевірок та призначення на посади ОСОБА_5 було визначено ОСОБА_22 Працівник цього ж відділу ОСОБА_23 дала аналогічні пояснення, що з жовтня 2016 року займалася підготовкою документів стосовно проведення спеціальної перевірки.

Безпідставним є твердження апелянта про те, що Директором НАБУ вчинений ОСОБА_5 дисциплінарний проступок було виявлено 23.12.2015 року за результатами проведення комплексної перевірки, оскільки доповідна записка складена за її результатами була лише підставою для початку службового розслідування в ході якого уже встановлюються обставини, які підтверджують чи спростовують зазначені факти і події та можуть свідчити про наявність або відсутність в діях працівника правопорушення або дисциплінарного проступку.

Згідно ч.2 ст. 28 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Дисциплінарна комісія на підставі службового розслідування, яке проводиться підрозділом внутрішнього контролю, складає висновок про наявність чи відсутність у діях працівника Національного бюро дисциплінарного проступку і т.д.

Таким чином, підставою для ініціювання питання притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є висновок за результатами службового розслідування, а не доповідна записка за результатами комплексної перевірки.

Щодо доводів стосовно триваючого правопорушення, слід зазначити, що зміст присяги за порушення якої звільнено ОСОБА_5 вимагав сумлінно виконувати свої обов'язки. Тобто складовою ознакою порушення присяги є не разове порушення обов'язку, а їх систематичне несумлінне виконання.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, відповідно до якого, умисне несумлінне виконання ОСОБА_5 своїх службових обов'язків виразилось внаслідок її невідповідності займаній посаді, оскільки, як вбачається із матеріалів справи позивача звільнено саме за порушення присяги відповідно до п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу», однак звільнення у зв'язку з невідповідністю займаній посаді передбачено іншою нормою Кодексу Законі про працю України.

Відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я.

Колегія суддів звертає увагу, що для застосування п.2 ст. 40 КЗпП України необхідні наступні ознаки: недостатня кваліфікація або стан здоров'я. В іншому разі застосовуються інші норми закону, які визначають склад дисциплінарного проступку.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 звільнено за порушення Присяги, а не по невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, у зв'язку із чим колегія суддів погоджується із доводами позивача в цій частині та вважає їх обґрунтованими.

Згідно ч.3 ст. 28 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» рішення про застосування дисциплінарного стягнення на підставі висновку Дисциплінарної комісії приймає Директор Національного бюро.

У відповідності до пункту 10 частини 1 статті 8 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України директор Національного бюро вирішує питання про заохочення та накладення згідно з рішенням Дисциплінарної комісії Національного бюро дисциплінарних стягнень на працівників Національного бюро.

Однак рішення Дисциплінарної комісії Національного бюро ОСОБА_5 не оскаржено щодо порушення нею Присяги державного службовця.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження Національного антикорупційного бюро України № 128-р від 10.02.2016 про припинення державної служби ОСОБА_5 та звільнення з посади начальника відділу по роботі з персоналом за порушення Присяги державного службовця, п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що інша частина позовних вимог є похідною, підстави для їх задоволення відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Вівдиченко Т.Р.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Вівдиченко Т.Р.