Справа № 742/1938/15-а
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2016 р. м. Київ К/800/41068/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: судді Чалого С.Я.

Суддів: Гончар Л.Я.

Донця О.Є.

секретар

судового засідання Скавуляк Т.В.

за участю представників сторін

позивача - ОСОБА_3

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - не з'явився

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення №163 від 21 квітня 2015 року.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, позивач звернулася з касаційною скаргою та, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, 24.01.2015 року ОСОБА_3 вступила в спадщину за заповітом, після смерті її матері ОСОБА_5 та їй було виділено 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними частинами господарсько-побутових будівель та споруд.

10.02.2015 року п. 1.11 рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради №50 належній ОСОБА_3 частині житлового будинку було надано поштову адресу - АДРЕСА_1, у зв'язку з прийняттям рішень Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.01.2015 року та 22.01.2015 року, які в подальшому були скасовані<ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19.02.2015 року.

21.04.2015 року рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради №163 п. 1.11 рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради №50 було визнано таким, що втратив чинність.

Вважаючи вказане рішення незаконним, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій вказали про таке.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_5, мати позивача та ОСОБА_4, неодноразово зверталися до суду з питанням розподілу спірного будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 14.04.2005 року, яке є чинним, ОСОБА_5 в рахунок 7/12 частин, а ОСОБА_4 в рахунок 1/12 частин були виділені, у спільну часткову власність і спільне використання (без розмежування їх часток між собою) певні приміщення у спірному будинку.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 15.03.2013 року було проведено розподіл спільної часткової власності сторін, і ОСОБА_5, в рахунок належних їй 7/12 частин, а ОСОБА_4 в рахунок належних їй 1/12 частин спільної часткової сумісної власності виділені конкретні окремі приміщення.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 01.07.2014 року було проведено між сторонами лише розподіл, в рахунок належних ним в спільній частковій сумісній власності часток, господарсько-побутових будівель та споруд.

06.01.2015 року та 22.01.2015 року Прилуцький міськрайонний суд постановив ухвали про роз'яснення рішення суду від 01.07.2014 року якими роз'яснив, що право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 припинено, а виділені їм частки в будинку і господарсько-побутові будівлі та споруди є окремими об'єктами нерухомого майна.

На підставі зазначених роз'яснень 10.02.2015 року виконавчий комітет Прилуцької міської ради прийняв рішення №50 про надання належній позивачу частині житлового будинку поштової адреси АДРЕСА_1.

Проте, ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19.02.2015 року ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 06.01.2015 року та 22.01.2015 року були скасовані з тих мотивів, що в заявах про роз'яснення рішення позивачка ставила питання, які не були предметом розгляду справи 01.07.2014 року, а тому надавши роз'яснення суд, по суті, змінив зміст судового рішення, що є порушення вимог ст. 221 ЦПК України. Рішення набрало законної сили.

Тому, суди попередніх інстанцій вказали, що оскільки ухвали Прилуцького міськрайнного суду від 06.01.2015 року та 22.01.2015 року на підставі яких було прийнято рішення від 10.02.2015 року №50 про надання належній позивачу частині житлового будинку поштової адреси АДРЕСА_1 було скасовано, при прийнятті рішення №163 від 21 квітня 2015 року відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

При цьому, суди дійшли висновку, що орган місцевого самоврядування має право на скасування попередніх рішень.

Натомість, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за доцільне зазначити про таке.

Відповідно до статті 59 пунктів 9, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою; акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У Рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

При цьому, судам попередніх інстанцій слід встановити, чи було виконано рішення від 10.02.2015 року №50 про надання належній позивачу частини житлового будинку поштової адреси АДРЕСА_1.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, судами попередніх інстанцій в порушення вказаних норм процесуального права не було враховано всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: