Справа № П/811/529/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року справа № П/811/529/16

П/823/12/16

15 год. 15 хв. м.Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського окружного адміністративного суду про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2016 з Кіровоградського окружного адміністративного суду у Черкаський окружний адміністративний суд надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Кіровоградського окружного адміністративного суду (далі - відповідач) про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату їй заробітної плати у повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами відповідача, та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу:

за період з 26.10.2014 до 28.03.2015 включно відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру");

за період з 29.03.2015 до 08.09.2015 включно згідно з абз.2 ч.1 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд");

за період з 09.09.2015 до 31.12.2015, виходячи з посадового окладу - 0,3 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50-відсоткового зменшення, з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати.

Позов мотивовано тим, що відповідач виплачував заробітну плату у розмірі меншому, ніж встановлено законодавством України, що суперечить, на думку позивача, вимогам Конституції та законів України, практиці Європейського суду з прав людини. Тому просив задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду письмове заперечення, в якому просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що заробітна плата позивачу виплачувалась на підставі діючих нормативно-правових актів та затвердженого штатного розпису і кошторису в межах виділених коштів на такі цілі.

Згідно з ч.1 ст.41 КАС України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази та з'ясувавши обставини спору, оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач з 27.05.2008 працює на посаді секретаря судового засідання Кіровоградського окружного адміністративного суду згідно з наказом від 27.05.2008 №45-К та має 12 ранг 6 категорії державного службовця з 17.06.2003.

30.03.2016 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій з урахуванням уточнюючої заяви від 08.04.2016 просила здійснити перерахунок та виплату їй заробітної плати за період з 26.10.2014 до 28.03.2014 включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 до 31.12.2015 включно відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") у повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами відповідача, та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

За наслідками розгляду звернення відповідач листом від 28.04.2016 №5926/16 повідомив позивача про відсутність законодавчих підстав для здійснення перерахунку заробітної плати працівникам апарату Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Для вирішення спору суд врахував ст.11 КАС України щодо меж заявлених позовних вимог та абз.2 ст.19 Конституції України, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати, визначає Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - ЗУ №108/95-ВР).

Організація оплати праці відповідно до ст.5 ЗУ №108/95-ВР здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, колективних договорів, трудових договорів, грантів.

Суд врахував як обгрунтоване посилання позивача про визначення у вказані нею періоди заробітної плати працівника апарату суду вимогами закону.

Так ч.1 ст.144 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон) (що діяла з 26.10.2014 до 01.01.2015) установлювала, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Суд звернув увагу, що законом України від 28.12.2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (дата набрання чинності - 01.01.2015) установлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" (дата набрання чинності - 26.10.2014) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно із Законом України від 08.07.2010 №2456-VI, враховуючи зміни, внесені Законом України від 28.12.2014 №79-VIII.

П.64 розділу I закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", що набрав чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до п.26. розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2010 року №50 - 51, ст. 572). Зокрема, установлено, що норми і положення у т.ч. частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р. №№41 - 45, ст.529) статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже у період з 26.10.2014 стаття 144 Закону діяла без змін до Бюджетного кодексу України та свідчила про законне сподівання позивача на нарахування та виплату заробітної плати відповідно до її вимог. Разом з тим, у періоді з 01.01.2015 і до зазначеного позивачем строку - до 28.03.2015 застосування цієї статті врегульовано спеціальними по відношенню до неї нормами нової редакції Бюджетного кодексу. Тому не застосовувати положення вищевказаного п.64 розділу I Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" відповідач не мав правових підстав.

У подальшому, Закон згідно з п.9 розділу І Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" було викладено в новій редакції, яка набула чинності з 29.03.2015. Зокрема, питання матеріального, побутового забезпечення та соціального захисту працівників судової системи регулювалося статтею 147 Закону.

Відповідно до ч.1 ст.147 Закону розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Однак діючою залишився п.64 розділу I Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", що набрав чинності з 01 січня 2015 року, про внесення змін до п.26. розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України щодо порядку застосування ст.144 Закону.

Водночас у період, щодо якого виник спір, схема посадових окладів працівників апарату судів визначена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", зокрема, додатком 47 "Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів".

Згідно з розділом "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінету Міністрів України було доручено у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Зокрема, у схемі посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів місячний посадовий оклад було визначено як коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду. Разом із тим було передбачено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Отже положення вищевказаної постанови КМУ не повністю відповідали вимогам Закону. Разом з тим, суд врахував, що відповідач, як бюджетна установа, зобов'язаний дотримуватися правил бюджетної дисципліни, нормативно-правових актів як розпорядник бюджетник коштів нижчого рівня.

Суд звернув увагу, що п.9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів.

На підставі ч.2 ст.142 Закону (у редакції від 26.10.2014) та ч.2 ст.145 Закону (у редакції від 28.03.2015) функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч.1 ст.143 Закону (у редакції від 26.10.2014) та ч.1 ст.146 Закону (у редакції від 28.03.2015) суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Частинами 1-2 ст.23 Бюджетного Кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI (далі - БК України) встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

При цьому, порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету частиною 1 ст.166 БК України визнається бюджетним правопорушенням, за що ст.121 цього Кодексу передбачає відповідальність.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що фінансування відповідача на оплату праці працівникам його апарату здійснюється виключно в межах сум на оплату праці, передбачених в законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Сторони не заперечували, що виплата позивачу заробітної плати здійснювалась з урахуванням видатків, передбачених суду Державним бюджетом України, в межах затвердженого кошторису. Позивач не оскаржував і не оскаржує такі дії (бездіяльність) відповідача, як і дії щодо відмови у перерахунку заробітної плати. У той же час відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. З огляду на це посилання позивача щодо нормативного обгрунтування позовних вимог не стосуються предмету спору.

Перегляд фактично здійснених в минулих бюджетних періодах видатків на заробітну плату має здійснюватися з дотриманням бюджетного законодавства, що обумовлено наступним.

По-перше, ч.1 ст.22 БК України встановлює, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

По-друге, частинами 1-2 ст.47 БК України передбачено, що відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України. Казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису бюджету.

Згідно з п.1 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 (далі - Порядок №228) кошторис бюджетної установи - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Пункт 5 вказаного Порядку встановлює, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду.

Установи мають право брати бюджетні зобов'язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

По-третє, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить на підставі ч.1 ст.3 БК України один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з п.38 Порядку №228 кошторис затверджується за загальним і спеціальним фондами на рік без розподілу за періодами в обсязі, який дорівнює сумі цих фондів.

Кошторис, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячні плани використання бюджетних коштів і штатні розписи установ затверджуються керівником установи, уповноваженої затверджувати такі документи.

Суд врахував, що у процедурі формування проекту кошторису установи беруть участь центральні органи виконавчої влади.

Так, пунктами 10-11 Порядку №228 встановлено, що Мінфін, Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, місцеві фінансові органи доводять до головних розпорядників відомості про граничні обсяги видатків бюджету та надання кредитів з бюджету загального фонду проекту відповідного бюджету на наступний рік, що є підставою для складання проектів кошторисів.

Для правильної та своєчасної організації роботи, пов'язаної із складанням проектів кошторисів, головні розпорядники, керуючись відповідними вказівками Мінфіну, Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, місцевих фінансових органів щодо складання проектів відповідних бюджетів на наступний рік встановлюють для розпорядників нижчого рівня граничні обсяги видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету із загального фонду бюджету, термін подання проектів кошторисів і дають вказівки щодо їх складання.

Під час визначення обсягів видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету розпорядників нижчого рівня головні розпорядники згідно з п.20 Порядку №228 повинні враховувати об'єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установ, обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності погашення дебіторської і кредиторської заборгованості та реалізації окремих програм і намічених заходів щодо скорочення витрат у плановому періоді.

Відповідач не доводив жодним доказом вчинення ним як розпорядником бюджетних коштів у періодах, що стосуються спору, дій на збільшення запланованих видатків на заробітну плату на вказані позивачем цілі.

Згідно з ч.5 ст.23 БК України пропозиції про внесення змін до бюджетних призначень подаються та розглядаються у порядку, встановленому для складання проекту бюджету. Витрати відповідно до внесених змін до бюджетних призначень здійснюються лише після набрання чинності законом (рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради), яким внесено такі зміни.

Ч.10-11 ст.23 БК України визначено, що зміни розмірів, мети та обмеження в часі бюджетних призначень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, здійснюються лише за наявності у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет) відповідного положення.

Суд врахував, що додатками №8 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" затверджено розмір видатків Державного бюджету України на здійснення правосуддя, у т.ч. Кіровоградського окружного адміністративного суду (5301,8млн.грн. - 2014 рік та 5714,7млнн.грн. - 2015 рік). При цьому, протягом 2014-2015 років розмір видатків на фінансування вказаного суду з Державного бюджету не збільшувався.

Розпорядники на підставі п.43 Положення №228 мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Відповідно до положень пунктів 48-49 Положення №228 бюджетна установа не має права здійснювати запозичення в будь-якій формі (крім випадків, передбачених статтею 16 Бюджетного кодексу України) або надавати юридичним чи фізичним особам кредити з бюджету (якщо не встановлено відповідні бюджетні призначення на надання кредитів з бюджету). Видатки бюджету та надання кредитів з бюджету спеціального фонду бюджету провадяться виключно в межах і за рахунок відповідних надходжень до цього фонду на підставі кошторисів з урахуванням внесених до них змін.

Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України відповідно до ч.4 ст.48 Бюджетного кодексу України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно з п.41 Положення №228 затвердження кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів), помісячних планів використання бюджетних коштів, а також здійснення видатків бюджету та надання кредитів з бюджету у сумі, що перевищує встановлені бюджетні призначення, тягне за собою відповідальність згідно із законодавством.

Врахувавши наведене у системному взаємозв'язку суд дійшов висновку, що до часу встановлення протиправності фактично здійснених видатків на заробітну плату позивачу у відповідача не виник обов'язок з перерахунку вже виплаченої заробітної плати.

Тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 11, 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову про зобов'язання Кіровоградський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати у повному обсязі з урахуванням премій, встановлених щомісячно відповідними наказами відповідача, та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу:

за період з 26.10.2014 до 28.03.2015 включно відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про прокуратуру");

за період з 29.03.2015 до 08.09.2015 включно згідно з абз.2 ч.1 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд");

за період з 09.09.2015 до 31.12.2015, виходячи з посадового окладу - 0,3 від місячного посадового окладу судді місцевого суду без 50-відсоткового зменшення, з урахуванням фактично виплаченої заробітної плати, - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич