Справа № 826/3211/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2016 року № 826/3211/16

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача-1 Державної судової адміністрації України,

відповідача - 2 Головного управління Державного Казначейства України,

відповідача - 3 Апеляційного суду Дніпропетровської області

про визнання протиправною бездіяльності відповідачів, стягнення вихідної допомоги судді при виході у відставку,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідача-1 Державної судової адміністрації України, відповідача - 2 Головного управління Державного Казначейства України, відповідача - 3 Апеляційного суду Дніпропетровської області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Дніпропетровської області, Головного управління Державної казначейської служби України в не нарахуванні та невиплаті позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день звільнення і реалізованого права на відставку судді згідно з п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України та ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»;

- зобов»язати Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Дніпропетровської області кошти для проведення виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день звільнення і реалізованого права на відставку судді згідно з п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України в сумі 272844 грн.;

- стягнути з Апеляційного суду Дніпропетровської області на її користь вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день звільнення і реалізованого права на відставку судді згідно з п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України та ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в сумі 272844 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2016 р. суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Від апеляційного суду Дніпропетровської області до суду надійшло заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, окрім цього відповідач також просив продовжувати розгляд справи без його участі.

Також у справі наявні письмові заперечення Державної судової адміністрації України, згідно яких у задоволенні позову слід відмовити, адже на час подання позивачем заяви про звільнення з посади судді та відрахування позивача зі штату апеляційного суду Дніпропетровської області, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01.04.2014 р., в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України» від 27.03.2014 р. виключено ст. 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Так, за результатами судового засідання 26.04.2016 р. суд, дослідивши наявні у справі документи, прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України від 25.03.2001 р. №2297-111 обрана на посаду судді Апеляційного суду Дніпропетровської області безстроково. Стаж роботи на посаді судді становить 39 років 7 місяців 6 днів.

27.03.2015 р., маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», позивач звернулася із заявою про відставку до Вищої Ради юстиції, якою дану заяву отримано 30.03.2015 р.

Згідно довідки від 17.09.2015 р. №10, розглянувши питання щодо звільнення у відставку, Вища рада юстиції вирішила внести подання про звільнення у зв'язку з поданням заяв про відставку в тому числі ОСОБА_1 - судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

Так, 17.09.2015 р. Вищою радою юстиції внесено відповідне подання №546/0/15-15 до Верховної Ради України про звільнення позивача у відставку.

12.11.2015 р. Верховною Радою України прийнято постанову №788-VIII «Про звільнення суддів», якою відповідно до п.п. 2, 3, 6, 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

Наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2015 р. №259/к позивача на підставі постанови Верховної Ради України від 12.11.2015 р. №788-VПІ «Про звільнення суддів» відраховано 18.11.2015 р. зі штату апеляційного суду.

Згідно даного наказу позивачу належна компенсація за невикористану щорічну оплачувану відпустку за період з 15.07.2015 - 18.11.2015 р. тривалістю 15 календарних днів. При цьому в даному наказі також зазначено про необхідність начальнику відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Єфімовій І.В. здійснити з позивачем необхідні розрахунки.

Водночас, як йдеться у позовній заяві, Апеляційним судом Дніпропетровської області не здійснено позивачу нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що передбачалося ст. 136 Закону України від 07.07.2010 р. №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Листом від 16.02.2016 р. №4.2/36/16 апеляційним судом Дніпропетровської області позивачу відмовлено у виплаті вихідної допомоги з огляду на відсутність підстав для такої виплати.

Так, ОСОБА_1 зауважує, що на час звільнення у відставку її заробітна плата (суддівська винагорода) станом на листопад 2015 р. складала 27284,40 грн., що підтверджується наданою в якості доказу у справі довідкою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2015 р. №07-415-с. А відтак, на переконання позивача, виходячи із вказаної суми, загальний розмір вихідної допомоги, що підлягає виплаті їй, становить 272844 грн.

Отже, вважаючи протиправними бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги судді у розмірі 272844 грн. у зв'язку з відставкою, позивач звернулася за захистом порушених прав та інтересів у судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку про відмову у задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. При цьому звільнення судді відбувається за наявності в судді відповідного стажу роботи, який визначено в частині першій ст. 109 Закону №2453, а також подання суддею заяви, яка є підтвердженням справжнього і вільного (без стороннього впливу чи примусу) волевиявлення судді на реалізацію ним права на відставку.

Зазначене вбачається також і з рішенні Конституційного Суду України від 19.11.2013 р. №10-рп/2013 у справі щодо відповідності Конституції України статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, п.п. 1 п. 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону.

Так, суд, зокрема, зазначив, що аналіз розділу VIII Конституції України та Закону №2453 дає Конституційному Суду України підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Тобто, за наявності відповідного стажу суддя має право звернутися із заявою про вихід у відставку до Вищої ради юстиції (ст. 31 Закону України «Про Вищу раду юстиції»).

Відповідно до п. 4 параграфа 2.1 розділу II Регламенту Вищої ради юстиції розгляд цього питання включає в себе з'ясування дійсного волевиявлення судді, який подав заяву про відставку, з метою перевірки відсутності стороннього впливу на суддю або примусу.

Протягом одного місяця з дня надходження заяви Вища рада юстиції вносить до Верховної Ради України подання про звільнення судді з посади (ч. 3 ст. 109 Закону).

Отже, Вища рада юстиції за наявності у судді відповідного стажу роботи повноважна перевіряти лише справжність волевиявлення судді, водночас відмовити в задоволенні заяви про відставку з інших підстав Вища рада юстиції не правомочна.

Подібну роль у цьому процесі відведено й Верховній Раді України. Про це свідчить відсутність будь-якого контролю за проходженням матеріалів про звільнення суддів у парламентських комітетах. Відповідно до частини другої ст. 216 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» (в редакції, чинній на день внесення подання Вищою радою юстиції) керівництво Верховної Ради України лише забезпечує організацію підготовки цього питання до розгляду на пленарних засіданнях.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно зі ст. 109 Закону №2453 заяву про відставку позивачем подано 27.03.2015 р. Зазначену заяву було розглянуто Вищою радою юстиції і внесено подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області.

В той же час 12.11.2015 р., тобто зі спливом тривалого проміжку часу із дня волевиявлення позивача, постановою Верховної Ради України №788-VIII «Про звільнення суддів», ухваленою відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданою заявою про відставку.

Суд вважає за доцільне відмітити, що період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, жодним чином не залежав від її волі, а тому й не впливає на вирішення питання про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги за законодавством, чинним на час подання нею заяви про відставку.

Нормою ч. 1 ст. 136 Закону №2453 (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом України від 02.12.2010 р. №2756-VI), на яку відповідно і здійснено посилання ОСОБА_1 у тексті позовної заяви, було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом з тим, станом на день подання позивачем заяви на відставку - 27.03.2015 р., ст. 136 Закону №2453 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 02.12.2010 р. №2756-VI, з роз'ясненнями Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 р. №10-рп/2013, виключена згідно із Законом України від 27.03.2014 р. №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Натомість будь-яких інших положень щодо нарахування та виплати судді при виході у відставку вихідної допомоги Закон №2453 (в редакції, чинній на день подання позивачем заяви про відставку - 27.03.2015 р.) не містить.

В ракурсі наведеного суд вважає за доцільне відмітити, що згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 р., справа "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та 71378/10) Судом наголошено, що демократично обраний Парламент зберігає право щодо виконання своїх законодавчих функцій відповідно до Конституції, а відтак, встановлені Законом №1166 зміни, зокрема, в частині виключення положень ст. 136 Закону №2453, виходячи із фактичних обставин справи, повинні бути дотриманими.

Натомість, у рішенні від 10.12.2009 р. у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine), заява №11932/02, зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

Таким чином, оскільки право на відставку позивачем реалізовано після набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким із Закону було виключено ст. 136, правові підстави для нарахування та виплати позивачу як судді у відставці вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на час реалізованого права на відставку, на переконання суду, відсутні.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська