Справа № 2-а/485/30/15
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 2-а/485/30/15

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кішковська З.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області про визнання протиправним рішення про відмову у зарахуванні у подвійному розмірі до страхового стажу періоду роботи в Снігурівській виправній колонії №5, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області подало апеляційну скаргу на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Постановою від 09 червня 2015 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Снігурівський районний суд Миколаївської області частково задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1.

Суд першої інстанції визнав протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області щодо неврахування в подвійному розмірі стажу роботи ОСОБА_1 у Снігурівській виправній колонії № 5 з 01 липня 1983 року по 31 грудня 2003 року при призначенні пенсії за віком згідно заяви від 10 лютого 2015 року та зобов'язав відповідача зарахувати в подвійному розмірі стаж роботи позивача у Снігурівській виправній колонії №5 з 01 липня 1983 року по 31 грудня 2003 року. В задоволенні вимог щодо зарахування в подвійному розмірі стажу роботи з 01.01.2014р. по 02.02.2015р. суд відмовив.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що при розгляді справи суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, оскільки до УПФУ позивач не надав будь-яких документальних підтверджень того, що установа ІН-136/5 у період роботи в ній ОСОБА_1 до 01.01.2004р. була інфекційним закладом (відділенням) охорони здоров'я, як того вимагають положення статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що вперше акредитація Снігурівської виправної колонії проведена 22.12.2006р., а тому статус «заклад охорони здоров'я» установа ІН-136/5 набула лише у 2006 році.

ОСОБА_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 02.02.2015р. перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області як отримувач пенсії за віком. Згідно записів у трудовій книжці, позивач в період з 29 листопада 1978 року працював в установі ІН-316/П-21, яка у подальшому перейменована в Снігурівську виправну колонію №5 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області.

Суд першої інстанції встановив, що при зверненні за призначенням пенсії, ОСОБА_1 надав до відповідача довідку Снігурівської виправної колонії №5 від 02.02.2015р. за вих.№5/5-384, в якій зазначено, що на підставі наказу Міністерства ВС УРСР від 27 червня 1983 року №119 установа ІН-316/5 перепрофільована в лікувальну установу по лікуванню засуджених, хворих на туберкульоз легень. Однак, відповідач, при призначенні пенсії позивачу, стаж роботи у виправній установі до стажу роботи у подвійному розмірі не врахував.

Також суд першої інстанції встановив, що у відповідь на письмову заяву ОСОБА_1 про роз'яснення причин неврахування відповідного періоду роботи в подвійному розмірі при призначенні пенсії, УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області листом від 27 квітня 2015 року повідомило позивача, що наданими документами не підтверджено його роботу до 01.01.2004р. в інфекційному закладі охорони здоров'я (туберкульозній лікарні чи міжобласній туберкульозній лікарні).

Суд першої інстанції, з посиланням на положення Законів України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», «Про пенсійне забезпечення», та Перелік закладів охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджений наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24 грудня 2004 року № 247, визнав протиправною таку відмову УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області та дійшов висновку, що положення вказаних законодавчих актів є нормами прямої дії, які надають право позивачу на врахування періоду його роботи туберкульозній лікарні в подвійному розмірі і розроблення додаткових механізмів їх застосування не потребується.

Суд першої інстанції визнав доведеними посилання позивача та те, що з 01 липня 1983 року Снігурівська виправна колонія №5 фактично виконує функції закладу охорони здоров'я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

За висновками суду першої інстанції, у позивача наявне право на призначення пенсії з урахуванням періоду роботи в Снігурівській виправній колонії з 01 липня 1983 року по 31 грудня 2003 року у подвійному розмірі, а тому рішення відповідача про зарахування вказаного стажу роботи в одинарному розмірі є таким, що порушує права, свободи та інтереси позивача, які підлягають захисту та поновленню.

Справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.197 КАС України.

На підставі ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає постанову суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області, тобто в частині вимог ОСОБА_1, які задоволено оскаржуваною постановою.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є відмова управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області, викладена в листі від 27 квітня 2015 року, щодо врахування в подвійному розмірі періоду роботи ОСОБА_1 у Снігурівській виправній колонії №5 (а.с.6).

Апеляційний суд встановив, що УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області не заперечує підтвердження позивачем його стажу роботи у період з 01 липня 1983 року по 31 грудня 2003 року у Снігурівській виправній колонії №5. Підставою для відмови у зарахуванні вказаного стажу у подвійному розмірі є висновок відповідача, що Снігурівська виправна колонія №5 у зазначений період не мала статусу інфекційного закладу охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України (туберкульозна лікарня чи міжобласна туберкульозна лікарня), у зв'язку з чим положення ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на позивача не розповсюджуються.

Такі доводи УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області апеляційний суд вважає помилковими.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2004 року, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами статті 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров'я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров'я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності.

Згідно роз'яснень Міністерства охорони здоров'я України від 27 січня 2010 року №05.03-18-54/973 «інфекційний заклад (відділення)» є заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Закону №1110-IV від 10.07.2003р., робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Пунктом 1 Переліку закладів охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24.12.2004р. №247, до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу віднесено спеціалізовані - туберкульозна лікарня. Цим же переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю, називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення).

Апеляційний суд встановив, що на підставі наказу МВС УРСР від 27.06.1983р. №0119 виправно-трудова колонія (№5) (установа ІН 316/5 УВС Миколаївського облвиконкому) з 01 липня 1983 року перепрофільована в установу виконання покарань для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення - 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих засуджених на лікування в ВТК №5 зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідності з вимогами наказу МВС УРСР №0230-1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР. (а.с.12)

Переліком спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз, затвердженим Наказом МВС України від 11.10.1994р. №556, установа ІН 316/5 УМВС України в Миколаївській області визначена як спеціалізована установа, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режиму ув'язнення та неповнолітні чоловічої статті, хворі на активну форму туберкульозу. Аналогічне визначення установи було зазначено у Переліку, затвердженому наказом МВС України №836 від 03.12.1996 року. (а.с.31-34)

На підставі наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №165 від 29.11.1999р. «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України» установа ІН-316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5).

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 02.04.2009р. №59 Снігурівську виправну колонію №5 УДДУ у Миколаївській області перейменовано у спеціалізовану туберкульозну лікарню середнього рівня безпеки.

Згідно наказу Державного Департаменту України з питань виконання покарань №157 від 14.07.2009р. «Про організаційно-штатні посади» введено в дію нове найменування Снігурівська виправна колонія Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення 610 осіб.

Наказом Державної пенітенціарної служби України №427 від 18.06.2012р. «Про організаційні штатні питання по установах виконання покарань, їх підприємствах та слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області» Снігурівська виправна колонія №5 Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) реорганізована у Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5) й значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз).

Зазначене підтверджено довідкою Снігурівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області від 02.02.2015р. №5/5-384 (а.с.9).

Таким чином, з липня 1983 року у Снігурівській виправній колонії №5 утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконує функції інфекційного закладу охорони здоров'я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Апеляційний суд, що Снігурівська виправна колонія №5 Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, де працював позивач, є інфекційним закладом в розумінні ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а стаж роботи ОСОБА_1 з 01 липня 1983 року по 31 грудня 2003 року підлягає зарахуванню у подвійному розмірі. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів того, що установа ІН-136/5 в момент роботи в ній позивача була інфекційним закладом (відділенням) охорони здоров'я є безпідставними.

Таким чином, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області залишити без задоволення.

Постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року по справі № 2-а/485/30/15 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець