Справа № 809/2546/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року К/800/20497/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2015 року по справі № 809/1259/14 (8545/14)

за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного

управління Міндоходів в Івано-Франківській області

до Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного

управління юстиції

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області звернулась до суду із позовом до Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії. Просила суд визнати протиправною та скасувати постанову від 17 липня 2014 року ВП№ 44048462 про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати відповідача відкрите виконавче провадження.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року задоволено частково.

Скасовано постанову від 17 липня 2014 року ВП№44048462 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року № 809/1259/14 стягнуто з рахунків у банках, що обслуговують Аудиторську фірму «Аудит і допомога ЛТД» та за рахунок готівки, що належить відповідачу в дохід державного бюджету податковий борг у розмірі 6082,65 грн. Постанова набрала законної сили 6 червня 2014 року.

На виконання вказаного рішення, 25 червня 2014 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області направлено на адресу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Бурдуланюк Г.Ю. від 17 липня 2014 року ВП №44048462 відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порядок виконання судового рішення про стягнення податкового боргу, встановлений Податковим кодексом України, не виключає можливості його виконання в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону № 606-ХІV встановлено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

До набрання чинності Податковим кодексом України, примусове виконання рішень по стягненню податкового боргу покладалось на державну виконавчу службу, а з 1 січня 2011 року порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Так, абзацом 1 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою органу державної податкової служби до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника.

Порядком стягнення готівки, яка належить платникові податку, у рахунок погашення його податкового богу, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 29 жовтня 2010 року №1244 «Про деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України» визначено механізм стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу.

Згідно з пунктом 2 Порядку вилучення готівки у платника податків у рахунок погашення його податкового боргу здійснюється працівниками органу державної податкової служби з урахуванням вимог пунктів 95.2-95.4 статті 95 Податкового кодексу України.

Крім цього, механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу визначений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22.

Відповідно до пункту 12.4 Інструкції стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 24 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції. У реквізиті «Призначення платежу» інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення. Судове рішення, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається. Банк, що обслуговує стягувача, приймає інкасові доручення (розпорядження) протягом 10 календарних днів з дати їх складання, а банк платника - протягом 30 календарних днів з дати їх складання. Стягувач доставляє інкасове доручення (розпорядження) в банк платника самостійно (через працівника стягувача, рекомендованим або цінним листом тощо).

Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу другого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі відповідного судового рішення та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7 - 95.21 статті 95 Податкового кодексу України.

Відповідно до Наказу Державної податкової адміністрації України від 14 березня 2001 №103 Про затвердження Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків контролюючий орган - це державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу. Процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами, а саме Податковим кодексом України, а не законодавством про виконавче провадження, відтак органи державної виконавчої служби до неї не залучаються.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 26 Закону № 606-ХІV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.