Справа № 2а-2987/11/1270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2016 р. м. Київ К/9991/53557/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Антипенку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27.04.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2011 по справі № 2а-2987/11/1270

за позовом Сватівської міжрайонної державної податкової інспекції Луганської області

до Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4

про стягнення суми штрафних (фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року (05.04.2011) Державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом до Підприємця про стягнення суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 35 902,20 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27.04.2011, залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2011, позовні вимоги задоволено, стягнуто з Підприємця заборгованість в сумі 35 902,00 грн.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити Державній податковій інспекції у задоволенні позовних вимог.

З вимог касаційної скарги вбачається, що відповідач, зокрема, вказує про порушення позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, та зазначає про наслідки такого порушення, передбачених ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами встановлено, що за наслідками перевірки господарської одиниці відповідача, Державною податковою інспекцією складено акт від 05.08.2010 № 0305/12732/23/НОМЕР_1, у якому зафіксовано порушення Підприємцем ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 № 637 та п. 7.5 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000, що полягали у проведенні розрахункових операцій без застосування РРО та невидачі розрахункового документу, неоприбуткуванні готівкових коштів у повному обсязі та невиконанні щоденних записів про рух готівкових коштів та сум розрахунків.

За наслідками виявлених порушень та на підставі акту перевірки контролюючим органом Підприємцю визначено штрафні (фінансові) санкції у сумі 35 902,00 грн. згідно рішення від 16.08.2010 № .

Відповідач оскаржив в судовому порядку вказане вище рішення про застосування фінансових санкцій.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2010 по справі №2а-7082/10/1270, що набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_4 до Троїцького відділення Сватівської МДШ Луганської області про визнання недійсним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 16.08.2010 № залишений без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з його відкликанням позивачем.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги контролюючого органу про стягнення сум боргу зазначив, що оскільки рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій не були скасовані в судовому порядку, а отже є законними, та не були сплачені Підприємцем у добровільному порядку, а контролюючим органом дотримано порядок стягнення заборгованості (на адресу позивача винесено податкову вимогу, яка оскаржена в судовому порядку та постановою Луганського окружного адміністративного суду від 28.02.2011 по справі №2а-1269/11/1270 залишена в силі) то відповідно вимоги Державної податкової інспекції про стягнення коштів в сумі 35 902,00 грн. є обґрунтованими та правомірними.

Проте колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Штрафні (фінансові) санкції, які застосовані до позивача у розумінні статей 238, 239 Господарського кодексу України фінансові є адміністративно - господарськими санкціями.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суми фінансових санкцій, визначені статтями 17- 24 цього Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами господарювання до Держбюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

Пунктом 4 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки"встановлено, що штрафи застосовані відповідно до цього Указу в повному обсязі стягуються до державного бюджету в порядку, встановленому законодавством.

Абзацом другим пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (зі змінами та доповненнями) передбачено, що у разі коли відповідно до закону контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними з порушенням податкового законодавства, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені в законі з відповідного податку, а за їх відсутності - протягом 30 календарних днів від дня отримання податкового повідомлення про таке нарахування.

Якщо протягом зазначених термінів суб'єкт господарювання не сплатив суму штрафу до бюджету орган Державної податкової служби відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 11 Закону України від 04.12.1990 № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" та п. 2 ст. 50, п. 4 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України звертається до суду з позовною заявою про стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій.

Так, загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи визначено ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і становить шість місяців. Зазначений строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки"не передбачено зупинення чи продовження строків сплати порушником штрафних (фінансових) санкцій у разі оскарження в судовому порядку рішень податкових органів про накладення таких санкцій.

З огляду на викладене, оскарження платником податків рішення про визначення йому штрафних (фінансових) санкцій не зупиняє перебігу строку звернення до суду, встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, внаслідок несплати господарюючим суб'єктом у добровільному порядку фінансових санкцій у визначені законодавством строки, податковий орган має право звернутись з адміністративним позовом до суду про стягнення несплачених коштів за адміністративно - господарськими санкціями протягом шести місяців з дня, коли контролюючий орган дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто фактично після спливу строку добровільної сплати застосованих фінансових санкцій.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № було прийнято 16.08.2010 та отримано відповідачем особисто 18.08.2010 (а.с. 57), а позов про стягнення заборгованості зі сплати штрафних санкцій за вказаним рішенням Державною податковою інспекцією було заявлено лише 05.04.2011 (а.с. 53).

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, а питання щодо його поновлення під час подання позову не порушувалось, колегія суддів, керуючись ст. 99 та ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства, приходить до висновку про залишення позову Державної податкової інспекції щодо стягнення з Підприємця заборгованості без розгляду.

За змістом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст. ст. 155, 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 27.04.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.06.2011 по справі № 2а-2987/11/1270 скасувати.

Адміністративний позов Сватівської міжрайонної державної податкової інспекції Луганської області до Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 про стягнення суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 35 902,00 грн. залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко