Справа № 813/4647/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2016 року Справа № 813/4647/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Павлішевський М.В.,

представник позивача Цибрух Я.В.,

представник відповідача1 не прибув,

представник відповідача2 не прибув,

третя особа 1 не прибув,

представник третьої особи 1 ОСОБА_2,

представник третьої особи 2 ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Шевченківської районної адміністрації до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Корнєєвої Євгенії Юріївни, Львівського міського управління юстиції в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування Рішення, скасування Свідоцтва та Витягу, -

в с т а н о в и в :

Шевченківська районна адміністрація звернулася в суд з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Корнєєвої Євгенії Юріївни, Львівського міського управління юстиції в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Корнєєвої Євгенії Юріївни індексний номер 18476014 від 30.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1;

- скасувати Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30.12.2014 року, видане Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Корнєєвою Євгенією Юріївною;

- скасувати Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30.12.2014 року №31931321 /ЕО882224/ та №31931055/ЕЕО 882223/.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.12.2014 року ОСОБА_5 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 з урахуванням площі балкону (із збільшенням площі з 49,9 кв. м. до 50,7 кв. м.), про що їй було видано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Реєстрація права власності на збільшену площу відбулася на підставі технічного паспорта, виданого ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" 14.09.2007 року. Однак, ні Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ні в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень не передбачено можливості реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі технічного паспорта. В даному випадку, державний реєстратор прав на нерухоме майно діяв поза межами компетенції, не на підставі та не у спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому його рішення та видані на його підставі документи є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30 грудня 2014 року та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 30 грудня 2014 року закрито.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідач 2 - Львівське міське управління юстиції в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції долучило до матеріалів справи письмові заперечення проти позову в яких зазначено, що реєстратор діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, звернув увагу суду на те, що відповідальність за достовірність відомостей, які містяться у документах поданих для проведення державної реєстрації прав несе заявник.

Представник третьої особи 1 проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити повністю.

Представник третьої особи 2 позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Суд заслухав пояснення позивача та представників третіх осіб, дослідив подані документи, всебічно і повно з'ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

Власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, яка знаходиться над квартирою третьої особи ОСОБА_6 у 2014 році провела самочинну реконструкцію своєї квартири, облаштувавши балкон, при цьому порушивши вимоги державних будівельних, санітарних та інших норм, а також порушивши права та інтереси мешканців квартири НОМЕР_1.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 30 грудня 2014 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1

На підставі вказаного рішення видано Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до листа ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №5200 від 17.11.2014 року при проведенні первинної інвентаризації в 1980 році на поверхових планах вказаного будинку помилково проставлені балкони, що примикали до кухонь. При обстеженні 14.09.2007 року квартири №18 не було встановлено наявність балкона, тому у поверховий план не були внесені зміни, а саме не виключений з поверхового плану балкон.

19.12.2014 року позивачем прийнято розпорядження №747, яким зобов'язано ОСОБА_5 у місячний строк з дня отримання розпорядження демонтувати самочинно влаштований балкон до квартири АДРЕСА_1

Постановою Шевченківського районного суду, що набрала законної сили 24.08.2015 року адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації №747 від 19.12.2014 року «Про демонтаж самочинно влаштованого балкону».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Процедуру проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень суб'єктів, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 17.10.2013 року №868.

Частиною 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 6 Порядку №868 відповідальність за достовірність відомостей, які містяться у документах поданих для державної реєстрації прав несе заявник.

Враховуючи вищевказане суд не бере до уваги покликання позивача на відповідь ОКП «БТІ та ЕО» за №5200 від 17.11.2014 року як на підставу для скасування рішення державного реєстратора, в якому йдеться про технічну помилку БТІ щодо помилкового проставлення балконів.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Системний аналіз вищевказаних норма права дає підстави стверджувати, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даній адміністративній справі насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача (внаслідок вчинення оскаржуваних дій та прийняття оскаржуваних рішень).

Аналогічна позиція підтверджується і змістом окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішення № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статтей 55, 64, 124 Конституції України. Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України після встановлення права на оскарження рішення суб'єкта владних повноважень перевіряється законність оскаржуваного рішення.

У даному випадку позивач оспорює рішення відповідача, які є правовими актами індивідуальної дії, зокрема визначають право власності конкретної особи, а саме ОСОБА_5 на квартиру. Такі правові акти породжують права та обов'язки тільки тих суб'єктів, яким його адресовано.

Таким чином, відсутність у позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними рішеннями відповідача не породжує для останнього і права на захист.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року за №21-34а15, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України. При цьому, суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

Отже, враховуючи те, що Шевченківська районна адміністрація оскаржує рішення про реєстрацію права власності на квартиру, яка належить третій особі, не подавши при цьому, жодних доказів порушення саме оскаржуваним рішенням реєстратора її прав або законних інтересів, суд дійшов висновку про відсутність порушень відповідачем суб'єктивних прав позивача, а отже і відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки сукупність вищенаведених встановлених судом обставин підтверджено належними та допустимими доказами, це дає суду підстави визнати позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2.Судові витрати поверненню не підлягають.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2016 року.