Справа № 826/20121/15
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

при секретарі Рафальській І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Флексо Прінт Плюс» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Флексо Прінт Плюс» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) та, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 02 липня 2015 року №, №, №, № та від 17 вересня 2015 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ТОВ «Флексо Прінт Плюс», звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю платником реального характеру проведених операцій з поставки придбаних товарів.

Проте, колегія суддів не погоджується з даним висновком виходячи з наступного.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що у період із 18 по 20 травня 2015 року відповідачем проведено документальну позапланову перевірку позивача щодо підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку з ТОВ «Про Сервіс», ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп», ПП «Хімінвест», ПП «Мітмарк», ТОВ «Ніка Друк», ТОВ «Принтмарк» за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт відповідно до висновків якого, встановлено порушення позивачем:

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 14.1.27, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 137.1 ст. 137, п. 138.2 п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 894 748,00 грн. та завищено від'ємне значення з податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 1 919 398,00 грн.;

- п.п. 14.1.178, п.п. 14.1.179, п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 48.1, п.п. 48.5.1 п. 48.5, п. 48.7 ст. 48, п. 49.1, п. 49.2, п. 49.11, п. 49.15. ст. 49, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 1 377 736,00 грн., в тому числі за вересень 2014 року на суму 19 185,00 грн., за жовтень 2014 року на суму 627 053,00 грн., за листопад 2014 року на суму 496 542,00 грн., за грудень 2014 року на суму 234 956,00 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду податкової декларації з ПДВ за грудень 2014 року на суму 308,00 грн.

Підставою для висновків, викладених в акті перевірки, про наявність порушень податкового законодавства позивачем, був встановлений в ході перевірки факт безпідставного відображення у податковому обліку вартості господарських операцій позивача з його контрагентами у зв'язку з не підтвердженням реальності здійснення господарських операцій.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі акту перевірки, 02 липня 2015 року відповідачем прийняті оскаржувані рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 894 748,00 грн. за основним платежем та у розмірі 447 374,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік у розмірі 1 919 398,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1 377 736,00 грн. за основним платежем та у розмірі 688 868,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду податкової декларації з ПДВ за грудень 2014 року на суму 308,00 грн.

Разом з цим, за результатами адміністративного оскарження зазначених вище оскаржуваних рішень Головним управлінням ДФС у місті Києві 03 вересня 2015 року прийнято рішення №13596/10/26-15-10-05-35 про результати розгляду первинної скарги, яким оскаржувані рішення від 02 липня 2015 року № , № та № залишено без змін, а оскаржуване рішення від 02 липня 2015 року № в частині застосованих до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 344 434,00 грн. скасовано, в іншій частині залишено без змін.

На підставі акту перевірки та вказаного вище рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 03 вересня 2015 року № 13596/10/26-15-10-05-35, 17 вересня 2015 року відповідачем прийнято також оскаржуване рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1 377 736,00 грн. за основним платежем та у розмірі 344 434,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем, як покупцем, та ТОВ «Про Сервіс», ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп», ПП «Хімінвест», ПП «Мітмарк», ТОВ «Ніка Друк», ТОВ «Принтмарк», як постачальниками, укладено ряд договорів поставки, за якими постачальник зобов'язувався поставити матеріали для поліграфічного виробництва (фарба, відходи плівки ПЕТ, висікальна пластина, ріббон, пластини фотополімерні та ін.), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити таку продукцію.

На підтвердження виконання умов вказаних вище договорів поставки позивачем надано копії рахунків-фактур, видаткових та податкових накладних, банківських виписок.

З приводу неповноти або некоректного заповнення вказаних документів податковим органом ніяких зауважень не зазначено.

Однак, стосовно господарських операцій позивача з ТОВ «Про Сервіс» під час перевірки податковим органом було використано податкову інформацію ДПІ у Шевченівському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20 березня 2015 року №368/22-08 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Про Сервіс» з 01 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп» податковим органом встановлено, що згідно з базою АІС «Податковий блок» відносно вказаного товариства прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру).

Згідно з поданої до Васильківської ОДПІ податкової звітності ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп» експортних або імпортних операцій у перевіряємому періоді не проводило.

За податковою інформацією ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 31 грудня 2014 року №252/2208 про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Хімінвест» податковий орган дійшов висновків про неможливість реального здійснення господарських операцій.

По ланцюгам постачання ПП «Мітмарк» та ТОВ «Принтмарк», податковим органом пояснено, що у періоді, який перевірявся суми придбаних товарів, робіт, послуг від вказаних контрагентів не відповідають сумам реалізації до ТОВ «Флексо Прінт Плюс».

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченим пунктом 201.11 ст.201 цього кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, у постанові від 27 жовтня 2015 року у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15).

Відповідно 201.1. ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до п. 2 ст. 9 даного закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: «назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції».

Колегією суддів встановлено, що для підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами було надано всі необхідні первинні бухгалтерські документи, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Як вбачається з копій первинних документів, які містяться в матеріалах справи (договори, додаткові угоди, специфікації до договорів та видаткові накладні), позивач придбав у своїх контрагентів (ТОВ «Про Сервіс», ТОВ «Г.Н.Т. Нова Груп», ПП «Хімінвест», ПП «Мітмарк», ТОВ «Ніка Друк», ТОВ «Принтмарк»): фарбу флексографічну, розчинник для флексографічної фарби, флексострічку клейку, лак тактильний, відходи поліментом стрічки, висікальні пластини, фото полімерні пластини, ріббони.

У договорах та специфікаціях міститься найменування товару, що дає змогу його ідентифікувати.

Дана продукція використовувалась позивачем на власних виробничих потужностях для виготовлення: термоетикетки самоклеючої, етикетки самоклеючої, полімерної плівки.

Для підтвердження того факту, що позивач є виробником продукції, має виробничі потужності та персонал останнім надано суду копії: штатного розпису на 2014 рік, затвердженого наказом №13 від 01 липня 2014 року; звіт з праці за січень-грудень 2014 року за формою №1-ПВ; дозвільні та якісні документи на продукцію; договори оренди приміщень, акти списання придбаної продукції; витяги по оборотно-сальдовим відомостям по рахунку: 26 (склад готової продукції) за 2015 - 2016 роки.

Також позивачем надано документи, підтверджуючі реалізацію готової продукції та проведення відповідних розрахунків за реалізацію.

Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено реальність господарських операцій між ним та його контрагентами.

При цьому, колегія суддів вважає, хибними висновки податкового органу та суду першої інстанції про те, що недоліки в заповненні товарно-транспортних, або відсутність окремих товарно-транспортних накладних є свідченням відсутності реального здійснення господарських операцій, оскільки в матеріалах справи наявні інші документи на підтвердження виконання цих господарських операцій.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платнику податків податкових зобов'язань.

Проте, під час розгляду даної справи податковим органом не доведено фіктивність господарських операції між позивачем та його контрагентами та не надано належних і допустимих, в розумінні ст. 70 КАС України доказів, для підтвердження правомірності прийняття спірних податкових повідомлень рішень.

Доводи податкового органу про виявлені порушення відносно контрагентів позивача (неможливість проведення зустрічних звірок і ін.) не є достатніми для висновку про фіктивний характер взаємовідносин цих постачальників з позивачем та про недобросовісність останнього у сфері податкових правовідносин. Адже сутність податкової схеми за участю фіктивних суб'єктів господарювання зводиться до штучного включення їх до ланцюга господарських зв'язків. При цьому, протиправна мета досягається в результаті узгоджених протиправних дій платника та підконтрольних йому підприємств, які є формально відокремленими від нього.

Однак, у даному разі відповідачем не наведено доводів та не подано доказів, які б свідчили про існування змови платника з постачальниками по ланцюгу, здійснення ними узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування - позивача у справі.

Власне ж правопорушення, допущені постачальниками, не можуть негативно впливати на податковий облік покупця як самостійного платника.

З огляду на викладене, з урахуванням сукупності встановлених у справі обставин та наявних у ній доказів колегія суддів дійшла висновку про недоведеність податковим органом фіктивності взаємовідносин платника із контрагентами в силу відсутності товарно-грошового обороту, номінального оформлення операцій, їх імітації з єдиною метою отримати незаконну податкову вигоду.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі та порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Флексо Прінт Плюс» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Флексо Прінт Плюс» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 02 липня 2015 року №, №, №, № та від 17 вересня 2015 року №.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст постанови виготовлений 21 червня 2016 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.