Справа № 826/27380/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва - Мельниченко Корнелії Георгіївни на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва про зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач звільнений від сплати збору згідно з п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» як особа, що придбала житло вперше, а тому вважає відмову відповідача повернути сплачений збір протиправною.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року задоволено позов частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 10613,05 грн. сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015 року квартири за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва - Мельниченко Корнелія Георгіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Крім цього, позивачем подано заяву про про заміну відповідача в справі - Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва його правонаступником - Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Колегія суддів вважає, що зазначена заява підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Порядок процесуального правонаступництва визначено ст. 55 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

З заяви вбачається, що у зв'язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом злиття на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1055 останні було перейменовано, новий орган, який утворено, є Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

У зв'язку з викладеним та враховуючи правила ст. 55 КАС України колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення даної заяви.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувана постанова суду першої інстанції - зміні з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

ОСОБА_3 12.11.2015 року уклав з Публічним акціонерним товариством "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "САНТІМ", від імені та в інтересах якого діяло Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія управління активами "Інвест-Консалтинг", договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Договір було посвідчено нотаріусом Сербіною Наталією Петрівною та зареєстровано в реєстрі за № 47454569, відповідно до положеннями п. 3 договору продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 1043650,75 грн.

Відповідно до квитанції № 34 від 12.11.2015 року позивачем з операції придбання нерухомого майна сплачено пенсійний збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 %, що становить 10613,05 грн.

Судом першої інстанції з пояснень позивача було встановлено, що вищезазначене нерухоме майно (житло) останній придбав вперше.

27.11.2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва із заявою у якій просив повернути помилково сплачені кошти у вигляді збору на загальнообов'язкове пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості у розмірі 1 % від вартості нерухомого майна в розмірі 10613,05 грн.

Листом від 08.12.2015 р. № 20878/04 Управління повідомило позивачу про відсутність законних підстав для повернення зазначених коштів у зв'язку із ненаданням доказів придбання житла вперше.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи даний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено положеннями Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до пункту 9 статті 1 Закону платниками збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ, організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно пункту 151 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого Постновою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 153 Порядку № 1740, передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

За змістом листа Міністерства юстиції України і Пенсійного фонду України від 13.12.1999 року № 34-1712/1851 № 06/6472 враховуючи відсутність на сьогоднішній день в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та, відповідно, органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставини первинного придбання житла, тимчасово до надання Конституційним Судом України офіційного тлумаченням норми п. 9 ст. 1 згаданого Закону в частині встановлення механізму звільнення громадян, що вперше придбавають житло, від сплати збору, нотаріус може прийняти в якості документа, що підтверджує вказану пільгу, довідку органу Пенсійного фонду України.

В той же час, ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 року № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачем на підтвердження придбання зазначеного нерухомого майна вперше надано копію витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 12.11.2015 року, за змістом якого єдиним зареєстрованим за позивачем на праві власності об'єктом нерухомості є квартира, за придбання якої ним сплачено спірний пенсійний збір.

Оскільки відповідач відмовляючи позивачу у поверненні спірного пенсійного збору діяв як суб'єкт владних повноважень, саме на нього покладається обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судом першої інстанції було встановлено, що такі докази не містяться у матеріалах справи та не надані уповноваженими представникам Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва, на відміну від позивача, яким повністю доведено підстави і обґрунтування позовних вимог, як того вимагає частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до статті 3 вказаного вище Закону платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачують до Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Згідно підпункту 7 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно додатку до постанови Кабінету міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету", контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 "Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» покладений на Пенсійний фонд України.

Частиною 2 статті 72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються відповідно до частини першої статті 73 цього Закону на виплату пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність на підставі ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, а саме заявлено вимогу про зобов'язання відповідача повернути сплачений збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості в розмірі 10613,05 грн., а збір, помилково зарахований до спеціального фонду державного бюджету внаслідок сплати особою, яка не є суб'єктом цього збору, не підлягає стягненню із контролюючого органу - Пенсійного фонду України, оскільки такий спосіб відновлення порушеного права суперечить встановленому законодавством порядку повернення помилково сплачених чи зарахованих до бюджету обов'язкових платежів, а тому помилково сплачений збір ОСОБА_3 у розмірі 10613,05 грн. підлягає стягненню саме з Державного бюджету України та зазначає про наступне.

Механізм повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету врегульовано Порядком, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Пунктом 5 цього Порядку визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих ддо бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справлення надходжень до бюджету.

Отже, враховуючи, що справлення надходжень до бюджету регулює орган Пенсійного фонду України, то колегія суддів вважає, що саме відповідачем повинно бути подане відповідне подання про поверненя коштів.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення вимог позивача частково, проте з помилковим застосуванням норм матеріального права.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва - Мельниченко Корнелії Георгіївни - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року - змінити, виклавши другий абзац її резолютивної частини в наступній редакції:

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернутися до Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 10613,05 грн. сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2015 року квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 16.06.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.