Справа № 569/17113/15-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Бердій М.А.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА
іменем України

"23" червня 2016 р. Справа № 569/17113/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шидловського В.Б.
суддів: Євпак В.В.
Капустинського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника позивача: Негрей О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "05" квітня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2015 року житель м.Рівне ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області та просив суд:
визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Рівненської міської ради, який у порушення п.15 ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХХІ, не забезпечив позивача благоустроєним житлом протягом двох років з дня його звернення;
зобов"язати Виконавчий комітет Рівненської міської ради надати ОСОБА_1 на склад його сім"ї перше благоустроєне безоплатне житло у місті Рівне, яке надійде або перебуває у розпорядженні Виконавчого комітету Рівненської міської ради жилою площею у відповідності ст.ст.47, 48, 49 ЖК України та надати відповідний ордер на вселення у квартиру.
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені для ветеранів війни - інвалідів війни, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 15 листопада 2013 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (а.с.8) та пільги, встановлені для ветеранів війни - учасників бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 16 вересня 1996 року Рівненським міським військовим комісаріатом (а.с.9).
Позивач, разом зі своєю сім"єю (всіх разом 5 осіб), проживає у приватизованій однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 17,4 кв.м.
ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку при міськвиконкомі Рівненської міської ради з 16.05.1994 року у списку загальної черги під № 3645 та у списку на першочергове отримання житла, як учасник бойових дій у Афганістані, який отримав поранення під № 734.
Позивач перебуває у переліку учасників бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі у бойових діях та мають право на першочергове отримання житла протягом двох років з часу прийняття на квартирний облік під № 1.
Незважаючи на це, позивач та його сім"я до даного часу не забезпечені належним житлом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.36 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК), облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Зі змісту ч.1 ст.2 КАС України слідує, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
У відповідності до ч.1 ст3 КАС України позивачем у адміністративному процесі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Тобто, особа (позивач) повинна довести факт, що вона є суб`єктом відповідних відносин, та на неї поширюється протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст. 3 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.
У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.
Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спір, порушений позивачем, є за своєю сутністю цивільно-правовим, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права. Отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.
Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Отже, не обговорюючи питання правильності застосування судом норм чинного законодавства щодо протиправності дій відповідача, колегія суддів вважає, що Рівненський міський суд Рівненської області, як адміністративний суд, в контексті статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом» не може вважатись таким у вказаній справі.
Таким чином, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "05" квітня 2016 р. скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" червня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1 АДРЕСА_2
представника позивача: Негрей О.М. вул. 16 Липня, 48, м.Рівне, 33000
3- відповідачу/відповідачам: Виконавчий комітет Рівненської міської ради вул.Соборна,12а,м.Рівне,33028
- ,