Справа № 823/244/16
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/244/16 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Стретович М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до прокуратури Черкаської області про визнання неправомірними дій та бездіяльності, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії та бездіяльність прокуратури Черкаської області в частині ненадання належної відповіді та неналежний розгляд його звернення від 19.02.2016 та невиплати йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 04.09.2015 по 14.01.2016. та стягнути з прокуратури Черкаської області на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 43826,16 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, в той час як представник відповідача проти цього заперечувала, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач працював на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області і був звільнений з посади наказом прокурора Черкаської області № 605к з 04.09.2015р. на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Черкаської області. Підставою для видання цього наказу стали наказ Генерального прокурора України від 15.07.2015р. № 59ш та заява ОСОБА_3 від 04.09.2015р. (а.с. 13).

В подальшому, наказом прокурора області № 818к від 21 грудня 2015 року внесено зміни до наказу № 605к від 04 вересня 2015 року щодо підстав звільнення та викладено у наступній редакції: «звільнити радника юстиції ОСОБА_3 з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області з 04.09.2015 у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури, в якому він обіймає посаду, та скороченням кількості прокурорів прокуратури Черкаської області (пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», п. 1 ст. 40 КЗпП України)». Також, вказаним наказом передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України, яка була виплачена позивачеві 15.01.2016року, що не є спірним.

19.02.2016 року позивач звернувся до прокуратури із заявою, в якій просив виплатити йому відшкодування за період затримки виплати вихідної допомоги відповідно до ст.117 КЗпП України, проте, листом від 29.02.2016 року відповідач повідомив про відсутність правових підстав для цього (а.с.15, 16).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Проте, суд апеляційної інстанції не повною мірою погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про прокуратуру» регулює правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

В свою чергу, відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 15.09.2015 року (справа №21-1765а15) та від 27.04.2016 року (справа №6-113цс16).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що, оскільки підстави для виплати позивачеві вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП виникли лише після внесення відповідних змін до наказу від 04.09.2015 про звільнення останнього, саме, з цього часу, для відповідача настає обов»язок щодо виплати цієї допомоги і, як наслідок, виникають підстави для застосування статті 117 КЗпП у разі порушення строків розрахунку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльності прокуратури Черкаської області в частині невиплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню за період з 21.12.2015 по 14.01.2016.

Згідно наданої відповідачем довідки від 09.06.2016 року №18/182вих16, середньоденна заробітна плата ОСОБА_3, розрахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, становить 329,52 грн. Період з дня видання наказу № 818к від 21 грудня 2015 року по день остаточного розрахунку становить 16 робочих днів, тобто, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню, складає 5272 грн. 32 коп. (329,52 грн. х 16).

При цьому, доводи позивача щодо необхідності врахування в даному випадку загальної кількості календарних (а не робочих) днів для розрахунку суми відшкодування не ґрунтуються на нормах законодавства.

Як було зазначено, статтею 117 КЗпП передбачено виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В свою чергу, відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Так, згідно з пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Оскільки, розрахунок середньоденного заробітку позивача здійснено виходячи з кількості відпрацьованих робочих днів, на переконання судової колегії, при розрахунку середнього заробітку за весь час затримки слід також виходити з кількості робочих (а не календарних) днів затримки.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій прокуратури Черкаської області в частині ненадання належної відповіді та неналежний розгляд звернення позивача від 19.02.2016, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» 02.10.1996р. № 393/96 (далі - Закон), звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Приписи ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

При цьому частиною 2 наведеної статті Закону передбачено, що у разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Як установлено судом першої інстанції, порядок розгляду в органах прокуратури України звернень, у тому числі депутатів усіх рівнів, а також організація особистого прийому громадян регламентує Інструкція про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затверджена наказом Генерального прокурора України від 27.122014 року № 9гн (далі - Інструкція).

Пунктом 1.5 Інструкції передбачено, що розгляд звернень в органах прокуратури здійснюється на принципах: законності (в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами); об'єктивності (з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення); незалежності (незалежності прокурора від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання під час розгляду звернень); неупередженості (недопущення впливу негативної, заздалегідь сформованої думки на прийняття рішення); своєчасності (з дотриманням строків розгляду звернень відповідно до вимог чинного законодавства); добросовісності (сумлінної та чесної поведінки при розгляді звернень); превентивності (недопущення надходження повторних звернень з аналогічних питань, з яких уже прийнято рішення та надано відповідь заявнику); недопущення дискримінації за будь-якими ознаками; заборони переслідувань за подання звернень.

Відповідно до п. 5.9 Інструкції за результатами розгляду звернення може бути прийнято одне з таких рішень: задоволено - вжито заходів до повного або часткового поновлення прав і законних інтересів заявника. Не може вважатися задоволеним звернення, рішення за яким прийнято не за вимогами громадянина, а за результатами виявлених недоліків або порушень закону; відмовлено у задоволенні (відхилено) - вимоги заявника, викладені у зверненні, визнані необґрунтованими; роз'яснено - надано роз'яснення щодо компетенції органів прокуратури та з питань правового характеру.

Згідно п. 7.4 Інструкції керівники підрозділів у складі Головних управлінь і управлінь, а також прокурори відділів, за письмовою вказівкою начальника управління або відділу, підписують відповіді: на задоволені звернення громадян; з роз'ясненням вимог чинного законодавства, а також у випадках, коли листування припинено відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян».

Крім того, відповідно до пункту 7.37 Регламенту прокуратури Черкаської області, затвердженого наказом прокурора Черкаської області від 14.05.2012 року № 22, керівниками підрозділів у складі управлінь підписуються відповіді на задоволені звернення громадян, про роз'яснення їм вимог чинного законодавства, а також у випадках, коли провадження за зверненням раніше припинено на підставі статті 12 Закону України «Про прокуратуру».

Так, листом від 29.02.2016 року №11-151вих-16 прокуратура повідомила позивача про проведення з ним повного розрахунку при звільненні та вказала на відсутність, на переконання відповідача, підстав для виплати відшкодування відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при цьому, в порушення п. 7.3 Інструкції, не було роз'яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

Разом з тим, дана обставина не впливає на обґрунтованість висновку суду першої інстанції про надання відповідачем належної та вичерпної відповіді.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова суду підлягає частковому скасуванню, з прийняттям в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,202,205,207,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення середнього заробітку.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність прокуратури Черкаської області щодо невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з прокуратури Черкаської області () на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 21.12.2015р. по 14.01.2016р. в сумі 5272 (п'ять тисяч двісті сімдесят дві) гривні 32(тридцять дві) коп.

В іншій частині постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Постанова в повному обсязі складена 15 червня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.