Справа № 817/1939/15
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"21" червня 2016 р. Справа № 817/1939/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Єрикалової О.О.,

представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" березня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управлінння юстиції Прокоп'юк Раїси Андріївни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук Інни Василівни, Рівненське міське управління юстиції Рівненської області третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2016 р. позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2014 року № 11728353, прийняте державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Р.А. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.04.2015 року № 20536170, прийняте державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. Присуджено на користь позивача ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненське міське управління юстиції судовий збір у розмірі 146,16 грн.

Апелянт в апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.07.1996 р. квартира АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.47).

У 2007 році ОСОБА_7 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання частково запису в свідоцтві про право власності на житло недійсним, визнання права власності.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області 10.10.2007 у справі №2-2545/2007 позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено повністю. Визнано недійсним наказ №10 від 08.07.1996 про надання дозволу на приватизацію квартири у свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого 08.07.1996 ВАТ "Рівнеазот", в частині включення до дозволу на приватизацію, як члена сім'ї ОСОБА_3. У свідоцтві про право власності на квартиру АДРЕСА_1 запис як член сім'ї ОСОБА_3 - визнано недійсним і припинено її право власності на вказану квартиру і реєстрацію Рівненським бюром технічної інвентаризації за №82 запис як член сім'ї ОСОБА_3 - визнано недійсним. Визнано за ОСОБА_7 право власності на цілу квартири АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3 і з її членами сім'ї ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_9 та інших осіб, які проживають в АДРЕСА_1 без надання іншого благоустроєного житла (а.с.70-73).

В подальшому, 28.01.2008 на підставі вказаного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.10.2007 квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_7 (а.с.69).

30.01.2008 шляхом укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_7 реалізував спірну квартиру АДРЕСА_1 для ОСОБА_10 На час укладення даного договору жодної заборони на відчуження, арешту, тощо не існувало. Право власності ОСОБА_10 зареєстровано 19.02.2008.

Судом першої інстанції встановлено, що в червні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду Рівненської області із апеляційною скаргою на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.10.2007 та заявою на поновлення строку апеляційного оскарження. Ухвалою Рівненського апеляційного суду Рівненської області заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10.10.2007 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

16.09.2008 шляхом укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_10 реалізував спірну квартиру АДРЕСА_1 для ОСОБА_11 На час укладення даного договору жодної заборони на відчуження, арешту, тощо не існувало. Право власності ОСОБА_11 зареєстровано 27.10.2008.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2008 у справі №2-9302/08 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 до вирішення спору. Виконання ухвали доручено першій Державній Рівненській нотаріальній конторі.

Згідно листа №2147/01-16 від 23.11.2015, ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2008 у справі №2-9302/08 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в період грудень 2008 року та у 2009 році на виконання до першої Державній Рівненської нотаріальної контори не надходила (а.с.63), а тому в реєстрі обтяжень відповідного запису вчинено не було.

Відповідно до договору купівлі-продажу 05.11.2009 ОСОБА_11 реалізував спірну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_12 На час укладення даного договору жодної заборони на відчуження, арешту, тощо в реєстрі не існувало. Право власності ОСОБА_11 зареєстровано 11.11.2009 року.

Суд першої інстанції встановив, що 27.11.2009 між ОСОБА_12 (відчужувач) та ОСОБА_4 (набувач) укладено договір довічного утримання, зареєстрований в реєстрі за № 1216, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_13, яким ОСОБА_12 передано у власність належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_4 зобов'язується забезпечити відчужувача утриманням та доглядом довічно (а.с.157-158).

У зв'язку із цим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_13 27.11.2009 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження (заборона на нерухоме майно) спірної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання № 1216 від 27.11.2009 - реєстраційний номер 9291562.

При укладанні договору довічного утримання жодної заборони на відчуження, арешту, тощо в реєстрі не існувало, що підтверджується витягом з матеріалів справи №02-05 том №1 "Договори довічного утримання (догляду) та документи, на підставі яких вони посвідчу вались" приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу, ОСОБА_13 за 2009 рік (а.с.64-68).

Право власності ОСОБА_4 зареєстровано 15.01.2010, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно та довідкою про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9-10,12).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.06.2010 у справі №2-146/10 в задоволені позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , Відкритого акціонерного товариства "Рівнеазот", третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання частково недійсним наказу та свідоцтва про право власності на житло - відмовлено за безпідставністю (76-78).

Встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.04.2012 у справі №2-3225/11 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу і довічного утримання недійсними, повернення квартири у власність, вселення позивачки та виселення відповідача ОСОБА_4 задоволено частково. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_16 30 січня 2008 року від імені та в інтересах ОСОБА_7 із ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрований в реєстрі № 209, а також договір довічного утримання стосовно цієї ж квартири, укладений 27 листопада 2009 року між ОСОБА_12 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_13, визнано частково недійсними. Визнано право приватної спільної (сумісної) власності позивачки ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3 вселено у квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27.08.2012 апеляційні скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду від 11.04.2012 у справі №2-3225/11 скасовано. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу і довічного утримання недійсними, повернення квартири у власність, вселення позивачки та виселення відповідача задоволено частково. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_16 30 січня 2008 року від імені та в інтересах ОСОБА_7 із ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрований в реєстрі № 209, визнано недійсним. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.79-81).

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 29.10.2013 у задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання права на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Рівненського міського суду від 29.10.2013 скасовано. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог - комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" про визначення частки квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності, задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку у квартирі АДРЕСА_2, припинивши її право спільної сумісної власності у цій квартирі (а.с.82-83). Вказане судове рішення набрало законної сили з моменту проголошення, тобто 22.01.2014 року.

Далі, 14.03.2014 до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області надійшла заява ОСОБА_3 про реєстрацію за нею виникнення права приватної спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.87).

При дослідженні матеріалів реєстраційної справи на вищевказаний об'єкт нерухомого майна (копії а.с.86-118) судом встановлено, що до заяви про реєстрацію права власності було подано рішення апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 (а.с.104-107).

Державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Р.А. 15.03.2014 було проведено пошуки про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_4.

За результатами яких, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні; в Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявні відомості про право приватної власності на цілу квартиру по АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_4; у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 27.11.2009 зареєстровано обтяження під №9291562 заборону на нерухоме майно по АДРЕСА_1, на підставі договору довічного утримання серія та номер:1216 від 27.11.2009 посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_13 (а.с.113-114).

Державним реєстратором прав реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокопюк Р.А. 19.03.2014 перенесено обтяження (запис про заборону) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

19.03.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Прокоп'юк Р.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 11728353 від 19.03.2014 про проведення державної реєстрації права приватної спільної часткової власності на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_5, за суб'єктом: ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1 (а.с.115), та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.116).

Так, судом встановлено, що 02.04.2015 до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області надійшла заява ОСОБА_4 про реєстрацію за ним виникнення права приватної власності на квартиру АДРЕСА_6, зареєстрована за реєстраційним номером 10873015 (а.с.178).

Дослідженням матеріалів реєстраційної справи на вищевказаний об'єкт нерухомого майна (копії а.с.152-172) встановлено, що до заяви про реєстрацію права власності було подано договір довічного утримання серія та номер:1216 від 27.11.2009 посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_13О (а.с.157-158).

Державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. 06.04.2015 було проведено пошуки про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_7.

Відповідно до отриманих результатів пошуків, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містились відомості про право спільної часткової власності на 1/2 квартири по АДРЕСА_1 ОСОБА_3; в Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявні відомості про право приватної власності на 1-ну цілу квартири по АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_4; у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 27.11.2009 зареєстровано обтяження під №9291562 - заборону на нерухоме майно по АДРЕСА_1, на підставі договору довічного утримання серія та номер: 1216 від 27.11.2009 посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_13 (а.с.163-171).

06.04.2015 державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 20536170 від 06.04.2015 про проведення державної реєстрації права приватної власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_5, за суб'єктом: ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_2 (а.с.172), та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями державних нотаріусів Прокоп'юк Р.А. та Бенедищук І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, третя особа - ОСОБА_3 звернулася до суду для захисту своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття державними реєстраторами спірних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11728353 від 19.03.2014 та №20536170 від 06.04.2015 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна був наявний запис про обтяження на нерухоме майно спірну квартиру, а тому державні реєстратори Прокоп'юк Р.А. та Бенедищук І.В. не мали законного права приймати вказані рішення про державну реєстрацію. Крім того, державними реєстраторами не взято до уваги, що 15.01.2010 на підставі договору довічного утримання за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на 1/1 нерухомого майна на спірну квартиру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004, зі змінами (далі - Закон № 1952-IV). Судом вірно застосовано Закон № 1952-IV в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст.3 Закону №1952-IV визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Статтею 6 Закону № 1952-IV установлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять:

Міністерство юстиції України;

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав;

органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Статтею 8 Закону № 1952-IV визначені повноваження органу державної реєстрації прав, який:

1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Частиною 2 ст.9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор прав на нерухоме майно:

1)встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Статтею 15 Закону № 1952-IV установлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться у строк, що не перевищує п'яти робочих днів (крім випадків, установлених частиною сьомою цієї статті) з дня надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію і передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Згідно статті 19 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частиною 2 статті 19 цього Закону визначено що, державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі:

1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном;

2) рішень судів, що набрали законної сили;

3) постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно;

4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом;

5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом;

7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

На момент виникнення правовідносин процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі - Порядок №868).

Відповідно до 1 статті 15 Закону №1952-IV та пунктом 15 Порядку №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком (п.36 Порядку №868).

За змістом пп.10 п.37 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.94 Порядку №868 під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав.

Державний реєстратор у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно використовує реєстраційні дані, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), - у разі їх наявності в органі державної реєстрації прав.

Згідно з п.95 Порядку № 868 державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про:

державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав;

обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно або іпотеки у Державному реєстрі прав;

обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст, - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ст.26 Закону 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_13 27.11.2009, зареєстрованого за №1216 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 27.11.2009 внесено запис за реєстраційним номером 9291562 про заборону на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_8.; власник - ОСОБА_4, обтяжувач - ОСОБА_12

Отже, на час прийняття державними реєстраторами спірних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11728353 від 19.03.2014 та №20536170 від 06.04.2015 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна був наявний запис про обтяження на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_8.

Суд вірно зазначив, що державними реєстраторами не взято до уваги наявність реєстрації 15.01.2010 права приватної власності на 1/1 нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 на підставі договору довічного утримання посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_13 27.11.2009 №1216 за ОСОБА_4

Державні реєстратори встановили вказану обставину за результатами відповідного пошуку, інформація про які міститься в реєстраційній справі.

Так, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень №36340581 від 16.04.2015 державним реєстратором ОСОБА_18 на підставі свідоцтва про смерть серія та номер 168247, виданого 08.01.2015, видавник Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, було прийнято рішення №20709167 від 16.04.2015, яким знято заборону, яка виникла на підставі договору довічного утримання від 27.11.2009 № 1216 (а.с.34).

З огляду на викладене, на момент прийняття оскаржуваних рішень діяло обтяження на нерухоме майно, а рішення про реєстрацію за ОСОБА_4 права приватної власності на 1/1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 було чинним, у встановленому порядку не скасоване.

Також суд вірно зазначив, що ОСОБА_3 має право на 1/2 частку у квартирі по АДРЕСА_1, однак не може реалізувати таке право у зв'язку з існуванням у Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право приватної власності на 1-ну цілу квартиру по АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_4, без урахування якого було прийняте оскаржене рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Прокопюк Р.А. № 11728353 від 19.03.2014.

Відтак, держреєстратор фактично прийняла рішення про повторну реєстрацію права власності на спірну квартиру, що не допустимо.

Разом з тим, за результатом розгляду заяви від 02.04.2015 рішенням державного реєстратора Бенедищук І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20536170 від 06.04.2015 за позивачем не було зареєстровано право приватної власності на 1/1 частку в квартирі, розташованій в АДРЕСА_10, як вказано у правовстановлюючих документах наданих реєстратору разом із заявою, а зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов вірного висновку, що спірні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2014 року № 11728353, від 06.04.2015 року № 20536170 винесені з порушенням Закону 1952-IV, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції вірно визнав безпідставними посилання відповідачів на недійсність договору довічного утримання і відсутність підстав для скасування реєстраційних записів.

Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216) ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Окрім того, що до посилань в апеляційній скарзі на те що, позивач після набрання законної сили Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27 серпня 2012 року яким договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_19, 30 січня 2008 року від імені та в інтересах ОСОБА_7 із ОСОБА_20 визнано недійсним, втратив своє право власності набуте на підставі договору довічного утримання серія та номер: 1216 від 27.11.2009 укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 визначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно, частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Частиною п'ятою статті 12 ЦК України визначено, що добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ ( 1952-15 ) "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином дослідив представлені докази, з'ясував обставини справи, надав їм відповідну правову оцінку та зробив обгрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" березня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" червня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_4 АДРЕСА_13

ОСОБА_21- представник позивача, АДРЕСА_14

3- відповідачам: Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управлінння юстиції Прокоп'юк Раїса Андріївна вул.Шевченка,буд.45,м.Рівне,33028

Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Бенедищук Інна Василівна вул.Шевченка, буд.45,м.Рівне,33028

Рівненське міське управління юстиції Рівненської області вул.Шевченка, буд.45,м.Рівне,33028

4-третій особі: ОСОБА_3 - АДРЕСА_11,35018

Адвокат Ковальчук Г.К.-представник 3-ї особи, АДРЕСА_12

,