Справа № 464/4766/16-а
Суддя: Дулебко Н. І.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/4766/16-а
пр.№ 2-а/464/214/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Дулебка Н.І.,

секретар - Кріль Х.О.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Стець Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача УПФУ в Галицькому районі м. Львова, в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16 червня 2016 року, визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку їй пенсії за вислугу років у розмірі 90% від середньомісячного заробітку на підставі довідки про заробітну плату №18/1031, виданої прокуратурою Львівської області 9 червня 2016 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова провести перерахунок та виплату призначеної їй пенсії за вислугу років згідно з ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону від 12 липня 2001 року) на підставі довідки про заробітну плату №18/1031, виданої прокуратурою Львівської області 9 червня 2016 року, у розмірі 90 % від середньомісячного заробітку без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугою років за період з 1 січня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 травня 2016 року звернулась до УПФУ в Галицькому районі м. Львова із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі та відсотках відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від суми місячної заробітної плати, розмір якої визначено у довідці прокуратури Львівської області від 18 травня 2016 року №18/960вих- 16. Відповідач листом від 26 травня 2016 року відмовив у перерахунку пенсії на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, мотивуючи свою відмову тим, що відповідно до вищезазначеного нормативного акту з 1 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а раніше призначені пенсії не перераховуються. В подальшому, 9 червня 2016 року прокуратурою Львівської області видано уточнену довідку №18/1031 про заробітну плату, відповідно до якої довідку №18-960вих-16 від 18 травня 2016 року вважати недійсною. УПФУ в Галицькому районі м. Львова листом від 13 червня 2016 року повторно відмовило у перерахунку пенсії. Вважає, що відмова управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова є необґрунтованою та незаконною.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позові та заяві про уточнення позовних вимог, просила такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки з 1 червня 2015 року згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 2 березня 2015 року у зв'язку із неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних умовах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» втратили чинність.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ст. 9 КАС України при вирішенні спору суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Встановлено, що позивач з 21 квітня 2010 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова як непрацюючий пенсіонер, одержувач пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній до 15 липня 2015 року), пенсія призначена в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати працівника прокуратури.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах установ, закладів та організацій, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищено з 1 грудня 2015 року на 25 відсотків посадові оклади працівників, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», що згідно зі ст. 50-1 Закону є підставою для перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

У зв'язку з підвищенням посадових окладів працівникам прокуратури, 19 травня 2016 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова із заявою про перерахунок раніше призначеної їй пенсії на підставі виданої прокуратурою Львівської області довідки про заробітну плату №18-960вих-16 від 18 травня 2016 року, на що листом від 26 травня 2016 року отримала відмову.

В подальшому, 9 червня 2016 року прокуратурою Львівської області видано уточнену довідку №18/1031 про заробітну плату, відповідно до якої довідку №18-960вих-16 від 18 травня 2016 року вважати недійсною. На підставі вказаної довідки, позивач 10 червня 2016 року повторно звернулася до відповідача із такою заявою, однак, листом від 13 червня 2016 року УПФУ в Галицькому районі м. Львова відмовило позивачу у проведенні перерахунку пенсії.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Редакція зазначеної статті змінювалась.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної за місяць до звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком пенсії.

За таких обставин, необхідною умовою для перерахунку пенсії є документи, додатково подані пенсіонером, в тому числі щодо тривалості вислуги років на прокурорських посадах та розміру місячного заробітку за відповідною посадою станом на час звернення за перерахунком пенсії. Таким чином, перерахунок пенсії провадиться на підставі розрахованої органами прокуратури України довідки про розмір середньомісячного заробітку за відповідною посадою.

Не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії те, що Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

При цьому, положення ст. 50-1 Закону про збільшення розміру пенсії на 2 відсотки за кожен повний рік роботи понад 10 років на посадах прокурорів та слідчих, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, за своїм змістом не передбачає призначення пенсії, як реалізацію права на пенсійне забезпечення, а охоплюється поняттям саме перерахунку пенсії.

При перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені зміни до ст. 50-1 Закону України «Про Прокуратуру» щодо призначення пенсії та її максимального розміру, стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, тому дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача у збільшеному розмірі є протиправними.

Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на те, що з 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури, що призначалися на підставі Закону України «Про прокуратуру», втратили чинність у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення усіх видів пенсій, у тому числі і спеціальних, на загальних умовах, внаслідок чого позивач на підставі чинного законодавства не має права на перерахунок пенсії, оскільки, таке право було надане йому раніше на підставі діючого законодавства.

За вказаних обставин, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України порядку проведення перерахунків призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для позбавлення особи права на перерахунок пенсії, що гарантоване законом.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд не приймає до уваги доводів представника відповідача, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву та наданих в судовому засіданні, оскільки відповідачем було застосовано нові положення до правовідносин, які виникли до їх прийняття та суттєво звужують право на пенсійне забезпечення, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року, гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Крім цього, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та визначав, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

За таких обставин, зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів правомірності свого рішення з приводу відмови позивачу в здійсненні перерахунку пенсії відповідач суду не надав.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відмова управління Пенсійного фонду України Галицькому районі м. Львова у здійсненні перерахунку пенсії позивачу є неправомірною.

В той же час, вимога про проведення такого перерахунку з 1 січня 2016 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Частиною 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Встановлено, що вперше позивач звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії 19 травня 2016 року. В подальшому, 9 червня 2016 року позивачу видано уточнену довідку про заробітну плату, на підставі якої остання 10 червня 2016 року повторно звернулася до відповідача із такою заявою.

Таким чином, позовні вимоги про перерахунок пенсії підлягають задоволенню, починаючи з 1 червня 2016 року.

Крім цього, в силу положень ст. 162 КАС України, адміністративний суд, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату належних сум відповідно до закону.

Керуючись статтями 19, 22, 58 Конституції України, статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру», статтею 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтями 2, 8, 9, 11, 14, 71, 72, 104, 160-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_3 за вислугу років у розмірі 90% від середньомісячного заробітку на підставі довідки про заробітну плату №18/1031, виданої прокуратурою Львівської області 9 червня 2016 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова провести перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_3 пенсії за вислугу років згідно з ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону від 12 липня 2001 року) на підставі довідки про заробітну плату №18/1031, виданої прокуратурою Львівської області 9 червня 2016 року, у розмірі 90 % від середньомісячного заробітку без обмеження граничного розміру пенсії, починаючи з 1 червня 2016 року, з урахуванням усіх виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови у повному обсязі.

Головуючий Дулебко Н.І.