Справа № 826/386/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/386/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2016 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Грандзембуд» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 10.12.2015 № 3, яким було збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 2 537 798,00 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 634 449,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи посадовими особами Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з додатковою відповідальністю «ЖЛ» за період травень 2013 року, жовтень 2013 року, грудень 2013 року, лютий 2014 року, березень 2014 рок, травень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року з метою встановлення реальності здійснення господарських операцій по отриманню від постачальників товарів (послуг, робіт) та подальшого продажу їх в адресу товариству з додатковою відповідальністю «ЖЛ».

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 13.11.2015 №489/26-55-22-13/36677409, в якому встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 185.1 статті 185, п.п. 201.4 - 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Грандзембуд» занижено податок на додану вартість за перевіряємий період на загальну суму 3 796 962, 15 грн., в т.ч. за травень 2013 року на суму 1 646 307, 57 грн., жовтень 2013 року на суму 176 666, 67 грн., за грудень 2013 року на суму 114 000, 00 грн., за лютий 2014 року на суму 3 333, 33 грн., за березень 2014 року на суму 3 000, 00 грн., за травень 2014 року на суму 1 698 150, 07 грн., за вересень 2014 року на суму 3 333, 33 грн., за жовтень 2014 року на суму 12 504, 51 грн., за листопад 2014 року на суму 135 000, 00 грн., за грудень 2014 року на суму 4 666, 67 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 10.12.2015 №3, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 172 247,00 грн., у тому числі: 2 537 798,00 грн. - основний платіж, 634 449,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 10.12.2015 № 3 товариство з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» звернулось з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки формування податкового кредиту та валових витрат за господарськими операціями підтверджено первинною документацією, господарські операції були реальними, у зв'язку з чим є підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між товариством з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» (підрядник) та товариством з додатковою відповідальністю «ЖЛ» (замовник) укладено договір підряду в капітальному будівництві від 08.02.2013 №15, замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації, та умов виконання організації будівельних робіт прибудови до цеху №3 замовника, який знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Щорса, 67 (а.с. 142-148 Т.I).

Пунктом 2 Договору передбачено, що склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання Підряднику визначені проектною документацією та виконуються поетапно відповідно до кожного окремого замовлення та кошторису, які визначаються в додатках та додаткових угодах до цього Договору, що є невід'ємною його частиною.

Встановлено, що між товариством з додатковою відповідальністю «ЖЛ» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» (підрядник) укладено та підписано додаткові угоди до договору підряду в капітальному будівництві від 08.02.2013 №15, а саме: №1 від 08.02.2013, №2 від 05.03.2013, №3 від 01.10.2013 (а.с.149-151 Т.I).

На виконання умов договору підряду в капітальному будівництві від 08.02.2013 №15, замовником затверджено, а підрядником погоджено: план виділення капітальних вкладень для виконання робіт по прибудові до головного виробничого корпусу та реконструкції і відновленню виробничих приміщень підприємства товариства з додатковою відповідальністю «ЖЛ» на 2013 -2014 роки (а.с. 153 Т.I), графік робіт з реконструкції будівель та споруд необхідних для покращення технічного стану підприємства товариства з додатковою відповідальністю «ЖЛ» за період 2013-2014 роки (а.с. 152 Т.I).

На підтвердження виконання договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору підряду в капітальному будівництві від 08.02.2013 №15, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3), актів приймання виконаних будівельних робіт, підсумкових відомостей ресурсів (форми КБ-2), актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних, банківських виписок.

Відповідно до пунктів 33, 36 договору підряду в капітальному будівництві №15 від 08.02.2013 підрядник самостійно виконує підбір і залучає для виконання робіт субпідрядні організації та сповіщає про це замовника. Приймання виконаних робіт субпідрядниками здійснює підрядник та замовник.

На виконання пунктів 33-36 договору підряду в капітальному будівництві №15 від 08.02.2013 товариством з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» укладено договори комісії з товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Капітал Інвест» від 02.04.2013 №2277/1 (нова редакція від 10.07.2013 №2277/1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Кепітал Інвест» від 04.02.2013 №2277.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже доведено факт реального виконання умов договору, що надає йому право на формування податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест» та ТОВ «Ренесанс Капітал Інвест».

Доводи апелянта про порушення контрагентом позивача податкового законодавства є безпідставними, оскільки за дане порушення податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність саме для контрагента, а не для позивача.

У довідці Вищого адміністративного суду України від 15.04.2010 «Про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами окремих норм Закону «Про податок на додану вартість» роз'яснено, зокрема, що ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Як вбачається з акта перевірки від 13.11.2015 №489/26-55-22-13/36677409 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Кепітал Інвест» за договором комісії від 04.02.2013 №2277 та товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Капітал Інвест» за договором комісії від 02.04.2013 №2277/1 (нова редакція від 10.07.2013 №2277/1).

Так, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві прийшла до висновку, що товариством з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» в порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186 та пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України не підтверджено реальність здійснення організації будівельних послуг та зобов'язань з товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Кепітал Інвест» за договором комісії від 04.02.2013 №2277 та товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Капітал Інвест» за договором комісії від 02.04.2013 №2277/1 (нова редакція від 10.07.2013 №2277/1), а тому отримані позивачем грошові кошти в якості оплати за будівельні послуги підлягають включенню до складу податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Однак, як вірно було зазначено судом першої інстанції, взаємовідносини товариства з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» з товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Кепітал Інвест» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Капітал Інвест» не були предметом документальної позапланової виїзної перевірки.

Крім того, взаємовідносини між товариством з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Капітал Інвест» за договором комісії від 02.04.2013 №2277/1 (нова редакція від 10.07.2013 №2277/1) вже були предметом розгляду в іншій адміністративній справі - №К/800/3408/15 (№826/12804/14), судове рішення у якій набрало законної сили.

В адміністративній справі №К/800/3408/15 (№826/12804/14) судами апеляційної та касаційної інстанції встановлена реальність господарських операцій за договором комісії від 02.04.2013 №2277/1 (нова редакція від 10.07.2013 №2277/1).

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит та віднесення сум, понесених витрат, до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 27.01.2015 №К/800/55386/14, від 03.03.2015 №К/800/63375/13, від 02.09.2015 №К/800/57390/14, від 24.11.2015 №К/800/58307/14, від 23.02.2016 №К/800/8325/15.

Колегія суддів звертає увагу, що з наказів Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 19.10.2015 №2438 та від 30.10.2015 №2537 вбачається, що контролюючий орган призначив документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні взаємовідносин з товариством з додатковою відповідальністю «ЖЛ», а не з товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Кепітал Інвест» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Капітал Інвест».

В межах перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві вручено товариству з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» запити від 27.10.2015 №25724/10/26-55-22-13, від 02.11.2015 №26344/10/26-55-22-13, від 06.11.2015 №27112/10/26-55-22-13.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 85.1 статті 85 Податкового кодексу України, забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

З акта перевірки від 13.11.2015 №489/26-55-22-13/36677409 видно (а.с. 27-34 Т.I), що товариством з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» надано у встановленому Податковим кодексом України порядку інформацію та її документальне підтвердження на вказані запити листами вих. №26/-2 від 28.10.2015, вих. №27/-2 від 04.11.2015, вих. №30/-2 від 06.11.2015 та актом приймання-передачі документів в межах перевірки від 22.10.2015, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першоїі інстанції про те, що витребовування відповідачем будь-яких документів по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Кепітал Інвест» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Капітал Інвест» - прямо заборонено пунктами 85.1 та 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, оскільки взаємовідносини із вказаними підприємствами не були предметом документальної позапланової виїзної перевірки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що взаємовідносини між товариством з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» та товариством з додатковою відповідальністю «ЖЛ» за договором підряду в капітальному будівництві від 08.02.2013 №15, проте за інший період, вже були предметом розгляду в інших адміністративних справах - №К/800/59796/14 (№806/3920/14), №К/800/8853/15 (№806/4525/14), судові рішення у яких набрали законної сили.

В адміністративних справах №К/800/59796/14 (№806/3920/14), №К/800/8853/15 (№806/4525/14) суди встановили правомірність включення до податкового кредиту товариства з додатковою відповідальністю «ЖЛ» операцій за лютий, березень, квітень, травень 2014 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Грандзембуд» за договором підряду в капітальному будівництві від 08.02.2013 №15.

Крім того, згідно з ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Виходячи із вищезазначених обставин справи, а також з того, що санкції є похідними від учинення нікчемного правочину, у даному випадку вони не можуть бути застосовані через недоведеність направленості спірного договору на досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, що вірно враховано судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест» та ТОВ «Ренесанс Капітал Інвест», а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2016 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 13.06.2016.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.