Справа № 802/308/16-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 червня 2016 р. Справа № 802/308/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук Ірини Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Горецького Юрія Миколайовича

представника третьої особи: Суркової Ірини Олександрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління МВС України у Вінницькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до управління МВС України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 09.06.1987р. по 29.11.2004р. він проходив службу в органах внутрішніх справ, при цьому на керівних посадах у підрозділах по боротьбі з економічною злочинністю перебував з 15.01.1990р. по 20.03.1995р., що становить 5 років 2 місяці 5 днів. Відповідно до наказу начальника УМВС України у Вінницькій області № 166 о/с від 29.11.2004р. ОСОБА_1 звільнено з органів МВС за ст. 64 «ж» (за власним бажанням) з 29 листопада 2004 року в якому зазначено, що вислуга років на день звільнення в пільговому обчислені становить 24 роки 06 місяців 4 дні.

22.06.2005 року за № 497 прийнято постанову Кабінету Міністрів України "Про доповнення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393" щодо зміни обчислення пільгового стажу проходження служби в органах внутрішніх справ.

Довідавшись про порушення свого права на зарахування терміну проходження служби, згідно постанови Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 19.02.2016 року звернувся із відповідною заявою до відповідача, проте останній відмовився виконати вимоги позивача, про що повідомив листом від 03.03.2016 № С-146/12/01-2016 в якому зазначено, що вислуга років для призначення пенсії на пільгових умовах зараховувалась особам, які перебували на службі після набрання чинності постановою № 497, а оскільки вказаний нормативний акт набув чинності після звільнення позивача з органів внутрішніх справ, то у відповідності до ст. 58 Конституції України, застосувати дані норми для перерахунку вислуги років у пільговому обчисленні, не має можливості.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті пенсії виходячи із пільгового стажу роботи в органах внутрішніх справ;

зобов`язати відповідача зарахувати термін проходження служби ОСОБА_1 у відділі боротьби з економічною злочинністю в органах внутрішніх справ України в пільговому обчисленні років, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 року № 497 "Про доповнення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393";

зобов`язати відповідача внести зміни до наказу начальника УМВС України у Вінницькій області № 166 о/с від 29.11.2004 року, а саме: "... в пільговому обчислені - 27 років 01 місяців 06 днів".

При цьому, позивач зазначив, що аналогічний позов вже розглядався та був задоволений постановою Печерського районного суду м. Києва по справі № 2-а-56-1/17 від 06.11.2007р. за позовом ОСОБА_4 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області.

19.04.2016р. до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача (Вхід. № 7623). У даних запереченнях зазначено, постановою Кабінету Міністрів України № 497 від 22.06.2005р. доповнено пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, якою передбачено зарахування на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяці, час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

Разом з тим, наказом Міністра внутрішніх справ України № 510 від 01.07.2005р. встановлено перелік посад начальницького складу підрозділів ДСБЕЗ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці. В пункті 2 даного наказу зазначено, що вислуга років для призначення пенсії на пільгових умовах зараховується особам, які звільняються зі служби після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005р. № 497. Оскільки позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ до введення в дію постанови № 497, а відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому дана постанова Кабміну не розповсюджується на позивача. За вказаних обставин, на думку представника відповідача, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі згідно з наведеними у позовній заяві та наданих в поясненнях обґрунтуваннями.

Представник відповідача не погодився із заявленими позовними вимогами з підстав, викладених у свої письмових запереченнях.

Усною ухвалою суду від 04.05.2016р., із занесенням до журналу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представники третьої особи у судовому засіданні не погодилась із заявленими позовними вимогами з підстав, викладених у свої письмових запереченнях, в яких зазначено, що при здійсненні перерахунку пенсії Головне управління керується документами та розрахунками, які були подані управлінням МВС у Вінницькій області. Оскільки, такі розрахунки до управління не подавались, відсутні підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представників відповідача та третьої особи, оцінивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

17 липня 1992 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу , прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхній сімей». Підпунктом «в» пункту 3 даної постанови визначено перелік підстав для зарахування до вислуги років на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005р. № 497, яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011р. № 780, було доповнено підпункт «в» пункту 3 Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу , прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхній сімей» абзацом наступного змісту: «час проходження служби особам начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах боротьби з економічною злочинністю за переліком посад і на умовах, що визначаються Міністерством внутрішніх справ».

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005р. № 497 «Про доповнення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхній сімей», а також з метою посилення соціального захисту працівників Державної служби боротьби з економічною злочинністю МВС України, Міністерством внутрішніх справ України 01.07.2005р. видано наказ № 510 «Про затвердження Переліку посад начальницького складу підрозділів Державної служби боротьби з економічною злочинністю, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці».

Пунктом 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.07.2005р. № 510 визначено, що вислуга років для призначення пенсії на пільгових умовах зараховується особам, зазначеним у пункті 1 цього наказу, які звільняються зі служби після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України 22.06.2005р. № 497, при цьому таким особам на пільгових умовах зараховується весь час проходження служби на відповідних посадах.

Позивач вважає, що оскільки він в період з 15.01.1990р. по 20.03.1995р. перебував на керівних посадах у підрозділах по боротьбі з економічною злочинністю, він має право на перерахунок вислуги років у пільговому обчисленню один місяць служби за півтора місяці за даний період.

В той же час, з аналізу вищевикладених норм нормативно-правових актів слідує, що вислуга років для призначення пенсії на пільгових умовах зараховується особам, які звільняються зі служби після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005р. № 497

З долученого до матеріалів справи витягу із наказу начальника УМВС України у Вінницькій області № 166 о/с слідує, що підполковник міліції ОСОБА_1 звільнений з органів МВС у запас Збройних Сил по ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням) з 29.11.2004 року.

Тобто, позивач звільнений зі служби до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005р. № 497, а тому дія її норм на нього не поширюється.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного суду України від 09.02.1999р. у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи те, що положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005р. № 497 питання щодо скасування чи пом`якшення відповідальності особи взагалі не врегульовувались, а тому вказаний нормативно-правовий акт не має зворотної дії в часі і дія його норм поширюється тільки на осіб, які проходили службу та були звільненні зі служби після набрання ним чинності.

Отже, в даному випадку, відповідач відмовляючи ОСОБА_1 у внесенні змін до наказу про його звільнення, які полягають у зарахуванні терміну проходження служби у відділі боротьби з економічною злочинністю в органах внутрішніх справ України в пільговому обчисленні років, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормативно-правовими актами України, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Що стосується посилань позивача на постанову Печерського районного суду м. Києва по справі № 2-а-56-1/17 від 06.11.2007р. за позовом ОСОБА_4 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області якою, на думку останнього, задоволено аналогічний позов то, в даному випадку варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З аналізу вказаної норми слідує, що підставою для звільнення від доказування є встановлення судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставин щодо особи, яка брала участі у розгляді такої справи.

В даному випадку, приймаючи постанову від 06.11.2007р. по справі № 2-а-56-1/17 Печерським районним судом м. Києва не досліджувались обставини, які б стосувались правовідносин, що виникли між ОСОБА_1 та управлінням МВС у Вінницькій області.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що під час прийняття постанови суд вирішує: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;4) чи належить задовольнити позовні вимоги або відмовити в їх задоволенні; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання постанови; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

Таким чином, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам, встановленим у справі та не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні за участю присутніх учасників процесу, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна