Справа № 826/3688/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 червня 2016 року № 826/3688/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І. А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «ДИВОСВІТ» до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «ДИВОСВІТ» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (надалі - відповідач, Національна рада), в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 144 від 12.02.2015 в частині оголошення попередження ТОВ «ТРК «ДИВОСВІТ» за перешкоджання відповідачу у здійсненні нею контролюючих та наглядових повноважень, передбачених чинним законодавством.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 по справі №826/3688/15 у задоволенні позову ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «ДИВОСВІТ» відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.02.2016 касаційну скаргу ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «ДИВОСВІТ» задоволено частково, рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а матеріали справи №826/3688/15 скеровані до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, Вищий адміністративний суд України виходив із того, що під час розгляду цієї справи суду необхідно було встановити та дослідити зміст скарги, на підставі якої відповідач витребовував у ТОВ «Телерадіокомпанія «Дивосвіт» добовий запис ефірної трансляції радіоканалу «Вести Радио» у м. Києві за 16.12.2014. Крім того, суду потрібно було з'ясувати, у межах виконання якої саме з наглядових чи регуляторних функцій Нацрада витребовувала у позивача відповідний запис, не отримавши який відповідач зробив висновок про перешкоджання у здійсненні його наглядових та контролюючих повноважень. Також у прийнятих у справі рішеннях суди попередніх інстанцій не надали належну правову оцінку доводам сторін у справі стосовно наявності або відсутності факту правопорушення, відображеного в оскаржуваному рішенні суб'єкта владних повноважень, юридичної природи його походження, наявності або відсутності вини позивача, можливості застосування санкції у вигляді попередження за вказане правопорушення.

Вказані обставини залишились поза увагою судів попередніх інстанцій, належна правова оцінка їм надана не була, але це має значення для правильного вирішення цього спору по суті в аспекті положень частини третьої статті 2 КАС України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, головуючим по справі №826/3688/15 визначено суддю Качура І.А.

В ході судового розгляду справи позивач наполягав на задоволенні позову з огляду на безпідставність податкових повідомлень - рішень з мотивів їх суперечності приписам чинного законодавства.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості за безпідставності.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, 12 лютого 2015 відповідачем, на підставі акту перевірки № 8 ПП/Кв/С/А/15(І) від 02.02.2015, прийнято рішення № 144, яким за перешкоджання Національній раді у здійсненні нею контролюючих та наглядових повноважень, передбачених чинним законодавством, ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «ДИВОСВІТ», м. Київ, оголошено попередження.

Зі змісту акту перевірки та письмових заперечень відповідача, оголошення позивачу попередження, ґрунтується на обставинах не знаходження ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «ДИВОСВІТ», станом на кінець грудня 2014 та початок січня 2015, за адресою, зазначеною в Державному реєстрі телерадіокомпаній (вул. Отто Шмідта, буд. 6, м. Київ, 04107), внаслідок чого контролюючий орган був позбавлений можливості здійснити наглядову функцію.

Позивач, в свою чергу, посилався на те, що після фактичної зміни адреси місцезнаходження на нову: м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, та внесення відповідних даних про таку зміну до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «ДИВОСВІТ», у відповідності до вимог ч. 4 ст. 35 Закону України «Про телебачення та радіомовлення», звернулось до Національної ради України з відповідною заявою про переоформлення ліцензії на мовлення, у зв'язку із зміною адреси місцезнаходження.

Крім того, в ході нового розгляду справи у суді першої інстанції наполягав на тому, що Національною радою, в порушення конституційних принципів та принципів, встановлених Господарським кодексом України, на власний розсуд визнано факт вчинення позивачем правопорушення, яке не передбачено жодним нормативним актом та на свій розсуд застосовано до ТОВ «ТРК «ДИВОСВІТ» міру відповідальності у вигляді попередження, з огляду про що позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у свою чергу стверджував, що оспорюване рішення прийнято в межах повноважень, у спосіб та на підставі, що визначені законодавством, з огляду про шо у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» Національна рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цим законом.

Згідно ч. 4 ст. 7 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення, незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач, є Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення.

Разом з тим, згідно положень Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення наділена: наглядовими, регуляторними повноваженнями та повноваженнями щодо організації та перспектив розвитку телерадіомовлення.

Так, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення здійснює: - нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги вимог законодавства у галузі телерадіомовлення; - нагляд за дотриманням ліцензіатами вимог законодавства України щодо реклами та спонсорства у сфері телерадіомовлення; - нагляд за дотриманням ліцензіатами ліцензійних умов та умов ліцензій; - нагляд за дотриманням ліцензіатами визначеного законодавством порядку мовлення під час проведення виборчих кампаній та референдумів; -нагляд за дотриманням стандартів та норм технічної якості телерадіопрограм; -нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями законодавства України у сфері кінематографії; - нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями вимог законодавства України щодо частки вітчизняного продукту у їх програмах (передачах) та щодо вживання мов при здійсненні телерадіомовлення; - нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями законодавства у сфері захисту суспільної моралі; - нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями вимог законодавства щодо складу їх засновників (власників), а також частки іноземних інвестицій у їх статутному капіталі; - застосування в межах своїх повноважень санкцій відповідно до закону; - офіційний моніторинг телерадіопрограм; - контроль та нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги вимог щодо розкриття інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), а за їх відсутності - про всіх власників та учасників телерадіоорганізації або провайдера програмної послуги і всіх фізичних осіб та власників і учасників юридичних осіб на всіх рівнях ланцюга володіння корпоративними правами телерадіоорганізації або провайдера програмної послуги, про пов'язаних осіб та про структуру власності телерадіоорганізації або провайдера програмної послуги. Контроль здійснюється шляхом подання Національною радою запитів про надання інформації до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб, запитів на отримання інформації з державних реєстрів, а також запитів про надання інформації до компетентних органів іноземних держав відповідно до міжнародних нормативно-правових актів, ратифікованих Верховною Радою України (ст. 13 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення»).

Частиною 1 статті 61 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передбачено право телеглядачів, радіослухачів звертатися до телерадіоорганізації, її засновників, Національної ради, Державного комітету телебачення і радіомовлення України із зауваженнями та пропозиціями щодо змісту і технічної якості відповідних програм або передач і отримувати письмово або безпосередньо у передачах відповідь на звернення.

Фактичні обставини справи свідчать, що до відповідача неодноразово надходили усні та письмові зверненнями, в яких радіослухачі звертали увагу державного регулятора на ознаки порушень законодавства України, яке регулює відносини у сфері телебачення і радіомовлення» (ст. 28 Закону України «Про інформацію»: «розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі»; п. 2 ст. 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»: поширення інформації, яка посягає на честь, гідність особи та інші ознаки порушення), які на яких думку, містились в ефірі ліцензіата.

Зокрема, до матеріалів судової справи долучені належним чином засвідченні копії скарг від 01.10.2014, 18.12.2014, 21.12.2014.

Так, зі змісту звернення ОСОБА_1, вбачається, що останній доводив до відома Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення проте, що зокрема, у «ІНФОРМАЦІЯ_1», що йшла в ефірі радіо «Вести» ІНФОРМАЦІЯ_2 було допущено відповідні глибині образи і приниження українців за національною ознакою, посягання на честь гідність українців, а також розпалювання міжетнічної ворожнечі між вірменською та азербайджанською громадами України», з огляду про що заявник просив Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення застосувати до радіо «Вести» відповідні санкції.

В подальшому, відповідачем з огляду на надходження наведених вище скарг, та на виконання законних повноважень передбачених статтею 13 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» Національна рада в особі голови прийняла рішення звернутись до позивача з проханням у семиденний термін дати добовий запис ефірної трансляції радіоканалу ТОВ «ТРК «Дивосвіт» у м. Києві за 16.12.2014р.

Судами встановлено, а позивачем не спростовано, що Національною радою двічі 19.12.2014р. (вих. № 17/2699) та 16.01.2015 (вих. №17/71) були направлені листи рекомендованою поштою з повідомленням за адресою, зазначеною у ліцензії на мовлення серії HP № 00184-м, в якій вказано, що компанія зареєстрована за адресою вул. Отто Шмідта, буд. 6, м. Київ, 04107). Двічі листи були повернуті до Національної ради, із зазначенням, що адресат вибув.

Наведене вище свідчить, що відповідачем було зафіксовано факт відсутності ТОВ «ТРК «Дивосвіт» за адресою зазначеною в Ліцензії станом на 16.01.2015р.

З огляду на наведені обставини, на підставі рішення № 102 від 29.01.2015р. відповідачем призначено позапланову перевірку діяльності ТОВ «ТРК «Дивосвіт» на предмет дотримання вимог частини 4 статті 35 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Проте, з письмових пояснень відповідача вбачається, що лист - запрошення до ТОВ «ТРК «ДИВОСВІТ» на засідання 29.01.2015р. доставлено ліцензіату нарочно, за адресою, що була вказана на веб-сайті ліцензіата (м. Київ, вул. Шовковична, 42-44), однак і за цією адресою відповідної компанії чи її представників не було.

Водночас, під час позапланової перевірки здійсненою уповноваженими представниками Національної ради 06.02.2015 року, робочій групі було надано оригінал Статуту ТВ «ТРК «ДИВОСВІТ», Протокол № 27/01 від 27.01.2015р., за результатом розгляду яких встановлено, що державна реєстрація змін відбулась 29.01.2015р.

Так, лише 29.01.2015 року позивач звернувся до Національної ради із заявою про переоформлення ліцензії в зв'язку зі зміною місцезнаходження, рішенням № 275 від 26.02.2015 року переоформлено ліцензію позивача в зв'язку зі зміною місцезнаходження.

Таким чином, зміна адреси ТОВ «ТРК «ДИВОСВІТ» відбулась 26.02.2015р., тобто до 26.02.2015 місцезнаходженням позивача була вул. Отто Шмідта, буд. 6, м. Київ, 04107.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач, станом на дати направлення контролюючим органом листів (19.12.2014 та 16.01.2015) про надання добових записів ефірної трансляції, не знаходився за адресою місцезнаходження, що підтверджується повернутими без вручення поштовими відправленнями, то контролюючий орган був позбавлений можливості перевірити відповідність ефірних трансляцій вимогам чинного законодавства України, внаслідок чого твердження відповідача про перешкоджання позивачем у здійсненні Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення контролюючих та наглядових повноважень є цілком обґрунтованими.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі від 10.02.2016 по справі №826/3688/15, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що добовий запис ефіру було витребовано Національної ради на виконання наглядових повноважень передбачених статтею 13 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення», а саме в частині нагляду за дотриманням телерадіоорганізаціями вимог законодавства у галузі телерадіомовлення.

Крім того, в ході судового розгляду справи, судом досліджено зміст скарги, на підставі якої у позивача витребувано добовий запис ефіру, і з огляду на наявність у ній доводів скаржника про поширення у радіоефірі інформації, що посягає на честь і гідність особи, принижує або ображає націю чи особистість за національною ознакою, спрямована на розпалювання міжетнічної, расової ворожнечі; суд приходить до висновку про те, що Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення як єдиний орган державного регулювання діяльності у сфері телебачення та радіомовлення, повинна була перевірити запис ефіру на предмет дотримання вимог законодавства України.

Водночас, в межах розгляду даного спору встановлено, що у зв'язку з невиконанням позивачем вимог ліцензії та вимог чинного законодавства (в частині місцезнаходження, знаходження позивача за неналежною адресою і несвоєчасний намір ліцензіата внести такі зміни до своєї чинної ліцензії) зумовила перешкоджання діяльності Національної ради в частині виконання наглядових повноважень - нагляду за дотриманням телерадіоорганізацією вимог законодавства у галузі телерадіомовлення та неможливістю відреагувати на численні звернення радіослухачів, захистити їх право на звернення із зауваженнями щодо змісту відповідних програм і передач та реалізувати свої законні повноваження, що у свою чергу стало підставою для прийняття відповідачем рішення №144 від 12.02.2015.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність оспорюваного рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур