Справа № 340/208/15-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ К/800/50820/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Стрелець Т.Г., Шведа Е.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, треті особи Верховинська районна рада Івано-Франківської області, Яремчанська міська рада, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 пред'явив позов до Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, треті особи Верховинська районна рада Івано-Франківської області, Яремчанська міська рада, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання дій відповідача щодо необґрунтованої відповіді № с47 від 26 лютого 2015 року на його заяву протиправними; визнання дій відповідача щодо не звернення до Верховинської районної ради з заявою про зміну меж населеного пункту с. Яблуниця протиправними; зобов'язання відповідача звернутися до Верховинської районної ради з заявою про зміну меж населеного пункту с. Яблуниця; зобов'язання відповідача повідомляти про хід розгляду заяви про зміну меж населеного пункту с. Яблуниця; зобов'язання відповідача повторно розглянути його заяву про передачу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва; зобов'язання відповідача передати йому у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва орієнтованою площею 0,10 га та відповідно надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Яблуницької сільської ради.

Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 14 лютого 2015 року звернувся із заявою до Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області про передачу йому у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтованою площею 0,10 га та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Яблуницької сільської ради в межах населеного пункту.

До вказаної заяви позивачем було долучено графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, який фактично є роздрукованою з мережі Інтернет картою.

Листом від 26 лютого 2015 року № 47 Яблуницька сільська рада надала інформацію, що зазначене позивачем бажане місце розташування земельної ділянки знаходиться в межах с. Яблуниця Яремчанської міської ради.

20 квітня 2015 року Рішенням Яблуницької сільської ради № 494-27/2015 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що вільних земель комунальної власності в межах населеного пункту с. Яблуниця не має, землі знаходяться у користуванні громадян. Таке Рішення надіслано позивачу супровідним листом від 23 квітня 2015 року № 99.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки громадяни можуть набувати право власності на земельні ділянки в межах норм безоплатної приватизації лише із земель, які є вільними та знаходяться у державній чи комунальній власності, а сільські ради мають повноваження передавати земельні ділянки громадянам у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, крім земель переданих у приватну власність або у користування іншим громадянам, тому відповідач, приймаючи сесійно рішення № 494-27/2015 від 20 квітня 2015 року, яким відмовив у задоволенні позивачу заяви від 14 лютого 2015 року з підстав відсутності в межах населеного пункту с. Яблуниця вільних земель комунальної власності, діяв на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту «ґ» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Згідно статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради Міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Дана норма містить вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що абзацом першим частини 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, вказана норма містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Так, згідно з положеннями статті 46 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради (частина 11 статті 46 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно довідки виконкому Яблуницької сільської ради Верховинського району від 07 травня 2015 року № 601 з 17 лютого 2015 року по 20 квітня 2015 року сільська рада засідання сесії не проводила.

З наявного в матеріалах справи Протоколу №28 засідання двадцять восьмої сесії шостого демократичного скликання Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 20 квітня 2015 року вбачається, що по заяві позивача на сесії доповідав землевпорядник сільської ради, виступали голова та члени комісії з питань земельних відносин, за результатами розгляду заяви позивача щодо передачі у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва прийнято рішення №494-27/2015 дванадцятьма депутатами з шістнадцяти обраних, проти - нуль, утрималось - нуль.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що оскільки громадяни можуть набувати право власності на земельні ділянки в межах норм безоплатної приватизації лише із земель, які є вільними та знаходяться у державній чи комунальній власності, а сільські ради мають повноваження передавати земельні ділянки громадянам у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, крім земель, переданих у приватну власність або у користування іншим громадянам, то відповідач, приймаючи 20 квітня 2015 року рішення про відмову у задоволенні заяви позивачів від 14 лютого 2015 року з підстав відсутності в межах населеного пункту с. Яблуниця вільних земель комунальної власності, діяв на підставі, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

З огляду на те, що порушень з боку суб'єкта владних повноважень при розгляді заяви позивача від 14 лютого 2015 року не встановлено, а вимоги про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про передачу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва та зобов'язання відповідача передати у власність позивачу земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва орієнтованою площею 0,10 га та, відповідно, надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Яблуницької сільської ради є взаємопов'язаними, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що з вищевикладених підстав такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов'язати відповідача звернутись до Верховинської районної ради з заявою про зміну межі населеного пункту с. Яблуниця та зобов'язати відповідача повідомляти позивача про хід розгляду заяви про зміну меж населеного пункту с. Яблуниця, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 173 Земельного кодексу України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів.

Згідно частини 2 статті 174 Земельного кодексу України рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ, які входять до складу відповідного району, приймаються районною радою за поданням відповідних сільських, селищних рад.

Відповідно до абзацу 1 статті 12 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року №2780-XII до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Абзацом 3 вказаної статті встановлено, що до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належить, в тому числі, внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Чинне законодавство, що регулює порядок зміни меж села, передбачає певний алгоритм підстав та дій на його реалізацію за наявності необхідного фінансування.

В свою чергу, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади не надає адміністративному суду, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, адміністративно-дискреційних повноважень, а тому колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями ст. ст. 220, 222, 226, 230, 232 КАС України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: