Справа № 161/4473/16-а
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/4473/16-а
Провадження № 2-а/161/277/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої -- судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до виконкому Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 23.03.2016 року № 156-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1» зобов'язано його протягом 7 днів демонтувати тимчасову споруду (торговий павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_1») на АДРЕСА_1 та відновити благоустрій території. Оскаржуване рішення вважає протиправним, оскільки торгівельний заклад не є тимчасовою спорудою, а є капітальною спорудою і відповідно до технічної документації відноситься до ІІ класу за довговічністю, ІІІ ступеню вогнестійкості, площа забудови 47,5 кв.м., має стрічковий фундамент з монолітного бетону. Об'єкт був прийнятий в експлуатацію актом технічної комісії, затвердженим і погодженим усіма відповідними державними інституціями, як міні-кафетерій, проектувався і будувався як довговічна а не тимчасова споруда. Крім того, даний торгівельний заклад рахується у власності ОСОБА_4, який помер. Позивач, його син, не є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Крім того, зазначений об'єкт не є самочинним будівництвом, його будівництво здійснено на підставі рішення Луцької міської ради про дозвіл на будівництво, вихідних даних на проектування, дозволу Луцької міської ради на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування міні-кафетерію. Жодним документом не передбачено тимчасовості будівлі. Оскаржуваним рішенням відповідач намагається переглянути свої попередні рішення, які стали підставою для будівництва об'єкту. На підставі викладеного просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 156-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1» від 23.03.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 вимоги позову підтримала з викладених у позовній заяві підстав. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги позову заперечувала, вказувала на те, що оскаржуване позивачем рішення міської ради вже виконане, споруда демонтована, деталі споруди та її вміст знаходяться в департаменті муніципальної поліції Луцької міської ради. Це є підставою для іншого позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Нормами статті 31 вказаного закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів.

Згідно зі ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та іншими організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ст.ст. 20, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організація благоустрою та самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів, здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, рішення яких є обов'язковими на відповідній території.

Відповідно до ст.13 цього Закону до об'єктів благоустрою, зокрема віднесено, вулиці, прибудинкові території, території загального користування, дороги, тощо.

Згідно зі ст.13 цього ж Закону на об'єктах благоустрою забороняється в т.ч. самовільно встановлювати павільйони, кіоски.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 156-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1» від 23.03.2016 року зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 протягом 7 днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати тимчасову споруду (торговий павільйон «бар «замковий») на АДРЕСА_1 та відновити благоустрій території (а.с.7). Рішення ухвалене відповідно до ст.ст. 30, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 31, 34 Закону України «Про оренду землі», ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, пунктів 9.3, 9.4 Правил благоустрою м. Луцька, затверджених рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 №44/2.

Разом з тим судом встановлено, що рішенням Луцької міської ради від 30.05.2002 року № 198 було надано дозвіл ОСОБА_4 провести будівництво міні-кафетерію на АДРЕСА_1, біля огорожі центрального ринку (згідно з погодженим проектом), зобов'язано ОСОБА_4 перед початком будівельних робіт отримати дозвіл в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю, укласти з міською радою договір оренди інженерної інфраструктури міської території, після завершення будівельних робіт об'єкт здати в експлуатацію (а.с.27).

На замовлення забудовника ОСОБА_4 підприємством «Волинькооппроект» було виготовлено робочий проект будівництва міні-кафе АДРЕСА_1 (а.с.8-17).

Крім того, НВП «Технічне бюро кадастру» було виготовлено паспорт вихідних даних на проектування (а.с.29-39). В тому числі, погоджено ситуаційний план розташування об'єкта (а.с.32-33), отримано дозвіл на електропостачання об'єкта від ВАТ «Волиньобленерго» (а.с.34), отримано дозвіл на підключення електроенергії до об'єкта від Волинської облспоживспілки (а.с.35), проведено експертизу протипожежних вимог (а.с.36), отримано технічні умови водопостачання і каналізації (а.с.37-38).

На підставі дозволу Луцької міської ради від 22.04.2003 року ОСОБА_4 було зібрано матеріали погодження місця розташування міні-кафетерію на АДРЕСА_1 площею 0,007 га та оформлено у відповідності до вимог ст. 151 ЗК України (а.с.24).

Актом технічної комісії, затвердженим 24.04.203 року, прийнято в експлуатацію міні-кафетерій на АДРЕСА_1 підприємця ОСОБА_4 без зауважень (а.с.19-20).

Пунктом 9.3.5 «Правил благоустрою міста Луцька» передбачено, що тимчасові споруди, які розміщені без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними, а використання земельної ділянки класифікується як самовільне зайняття землі. Вищезазначені об'єкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені строки, демонтаж тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленими цими Правилами.

Тобто, вимоги Правил щодо демонтажу споруд стосуються лише самочинно розміщених споруд, які розміщені без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту.

А, будівництво міні-кафетерію на АДРЕСА_1 в м. Луцьку було здійснено підприємцем ОСОБА_4 з дозволу Луцької міської ради та з дотриманням вимог чинного на той час законодавства і не є самочинно розміщеним із самовільним зайняттям землі. Закон України «Про благоустрій населених пунктів» був ухвалений, а Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та Правила благоустрою м. Луцька були затверджені уже після набуття ОСОБА_4 відповідних прав. При чому, ні в законі ні в нормативних актах нічого не зазначено про долю споруд, побудованих на законних підставах до набрання чинності новим законодавством.

Крім того, відповідно до технічної документації на будівлю міні-кафетерію вона відноситься до ІІ класу за довговічністю (від 50 до 100 років), ІІІ ступеню вогнестійкості (стіни й опори неспалені, а перекриття і перегородки важкозгораємі). Фундамент стрічковий суцільний з монолітного бетону кл.В10 (а.с.13).

Пунктом 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 установлено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тобто, з урахуванням наявності у споруди міні-кафетерію фундаменту, він не є тимчасовою спорудою в розумінні пункту 1.3 вищезазначеного порядку.

Крім того, ОСОБА_3 не є фізичною особою-підприємцем, підприємницька діяльність припинена з 16 квітня 2015 року, що підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної-особи-підприємця та витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позивач ОСОБА_3 є не єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 Майнові права після смерті ОСОБА_4 в тому числі успадкували ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується рішенням Ківерцівського районного суду від 28.03.2016 року у спадковій справі. Рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 156-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1» від 23.03.2016 року стосується прав та інтересів усіх спадкоємців, однак їхні інтереси не були враховані при ухваленні оскаржуваного рішення.

Разом з тим, суд вважає, що виконання оскаржуваного рішення є неможливим без руйнування та знищення будівлі міні-кафетерію, наслідком чого відповідно до п. 4 ч. 1 ст.346 ЦК України є припинення права власності на нього у спадкоємців.

Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Аналогічні приписи містяться в ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи владних повноважень, їх посадові особи зобов'язані діяти в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та іншими законами.

Повноваження міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені ст. 10, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до пп. 7 п. «а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

З положень вказаних вище норм вбачається, що компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 156-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1» від 23.03.2016 року ухвалено з порушенням закону, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача та інших осіб, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.2, 7, 9, 10, 71, 158, 160, 161-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 156-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1» від 23.03.2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її у не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій