Справа № 804/16276/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1,
секретаря судового засіданняОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представника позивача ОСОБА_4
представника відповідача ОСОБА_5,
Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позову, в яких зазначив наступне. В ході перевірки взаємовідносин позивача з ТОВ «Тріада Гранд» встановлено нереальність таких взаємовідносин, з огляду на те, що відсутні документи на підтвердження якості товару, відсутні технічні паспорти товару, які є обовязковими для такого товару - колісних пар, що підлягають експлуатації. У ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» відсутні товарно-транспортні накладні, що вказує на відсутність фактичного переміщення товарів від продавця до покупця. На підставі аналізу інформації, наявній в податкових базах, перевіряючим встановлено відсутність у ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» основних засобів, власних та орендованих складських приміщень, отже у покупця відсутні умови для зберігання зазначених товарів. Первинні документи, складені на підтвердження взаємодії ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» з ТОВ «Тріада Гранд», не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, оскільки не містять всіх обовязкових реквізитів. За наведених обставин, податкове повідомлення -рішення від 20.10.2015 № НОМЕР_1 (форми «Р») прийняте обґрунтовано, правомірно та скасуванню не підлягає.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромтранс-Сервіс» (далі - ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс») (ідентифікаційний код 35711160) зареєстроване Управлінням державної реєстрації Донецької міської ради 25.01.2008, перебуває на податковому обліку у Східно-Дніпровській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість на підставі свідоцтва від 13.01.2015 №200203997.
Судом встановлено, що на підставі наказу від 22.09.2015 №164 Східно-Дніпровською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині декларування податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Тріада-Гранд» (код 39333712) у лютому 2015 року, результати якої оформлені актом від 08.10.2015 №124/22/35711160.
У вказаному акті контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» з ТОВ «Тріада Гранд» по придбанню колісних пар за договором від 02.02.2015 №202, з урахуванням того, що у видаткових накладних, якими оформлено передачу товару наявні лише підписи отримувача, проте ініціали осіб, їх посади та довіреності не вказані, відтак вказані документи не мають силу первинних. В ході проведення перевірки підприємством не надано пояснення та документів, стосовно походження та транспортування товару від постачальника ТОВ «Тріада Гранд» до покупця (товарно-транспортні накладні на перевезення вантажним автотранспортом, накладні на перевезення залізничним транспортом, тощо).
Вага товару (колісних пар) є досить значною, проте підприємством не надано пояснень, яким чином здійснювалося їх розвантаження. За даними податкового органу ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» не придбавалися послуги з розвантаження товару, у зв'язку з чим, податковим органом не встановлено самого факту розвантаження колісних пар.
Інструкцією з формування, ремонту та утримання колісних пар тягового рухомого складу залізниці України колії 1520 мм. ВНД 32.0.07.001-2001, затвердженої наказом Укрзалізниці від 29.05.2001 №305-Ц, встановлені вимоги, яким мають відповідати колісні пари. Також, за інструкцією, поставка колісних пар має здійснюватися разом із супровідними документами (технічний паспорт за встановленою Укрзалізницею формою), які надають право експлуатувати їх в господарській діяльності.
Окрім того, для даного виду товару обовязково мають бути наявні сертифікати відповідності.
Як вказано в акті перевірки, у ТОВ «Укрпромтранс - Сервіс» відсутні складські приміщення, тому придбані у ТОВ «Тріада Гранд» товари знаходяться на зберіганні у відокремленому підрозділі «Вагонне депо «Куп'янск» ДП «Південна залізниця».
В акті приймання передачі колісних пар не зазначені їх індивідуальні номери, що спростовує сам факт передачі.
З урахуванням наведеного, за результатами перевірки податковим органом документально не підтверджено реальність проведення господарських операцій із контрагентом - постачальником, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме: встановлено відсутність обєктів оподаткування та неможливість реального здійснення ТОВ «Укрпромтранс - Сервіс» господарських операцій з ТОВ «Тріада Гранд» у лютому 2015 року на загальну суму 1640160,00 грн. (у т.ч. ПДВ 273360,00 грн.).
Дослідивши надані сторонами докази та обставини справи, суд погоджується із позицією податкового органу щодо нереальності господарських операцій між ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» та ТОВ «Тріада Гранд» у періоді, що перевірявся, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 02.02.2015 між ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» (покупець) та ТОВ «Тріада Гранд» (постачальник) укладений договір поставки № 202, за умовами якого ТОВ «Тріада Гранд» взяло на себе зобов'язання з постачання покупцеві запасних частин (товару), найменування, кількість та вартість якого визначається в специфікація.
Пунктом 2 Договору від 02.02.2015 №202 встановлені вимоги щодо якості товару, який належить поставити, а саме: постачальник повинен поставити покупцеві товар, якість якого відповідає нормам і стандартам, законодавчо встановленим на території України і має відповідні сертифікати якості (п.2.1.Договору).
За умовами п.5 Договору: товар поставляється на умовах СРТ (Имкотермс 2010) склад Покупця за адресою: Харківська обл., м. Купянськ, ст. Купянськ - Сортувальний.
Згідно специфікації від 02.02.2015 №1 до Договору поставки від 02.02.2015 №202 ТОВ «Тріада Гранд» зобовязався поставити ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» колісні пари у кількості 80 шт. вартість поставки 1640160,00 грн. (ПДВ 273360, грн.).
Суд зазначає, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника.
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ( далі ПК України), розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, господарські операції є такими, що вчинені у межах господарської діяльності, лише за наявності розумних економічних причин (ділової мети). Операція, позбавлена таких економічних причин, не підлягає відображенню в податковому обліку.
Слід зазначити, що платник, плануючи господарську діяльність, повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів. Тому мотивація суб'єкта господарювання при вступі у господарські правовідносини повинна ґрунтуватися на тому, що розмір очікуваного доходу від господарської операції повинен бути істотним у порівнянні з розміром очікуваної податкової вигоди.
Для цього необхідно встановити, чи були зазначені операції (за умови досягнення поставлених завдань) спрямовані на одержання прибутку; чи було досягнуто платником заплановану мету господарських операцій та у разі її недосягнення встановити, які фактори перешкодили цьому; чи були у платника об'єктивні економічні підстави, не пов'язані з отриманням податкових переваг, для виконання цих операцій; чи було визначено платником ринкові ризики, супутні цим операціям; чи було фактично виділено платником кошти на виконання цих операцій; чи були співрозмірні залучені платником кошти та ресурси для виконання цих операцій з отриманим доходом з точки зору господарської розумності, відповідності дій суб'єкта господарювання звичаям ділового обороту.
При цьому, при визначенні податкових наслідків розглядуваних операцій необхідно враховувати, що ділова мета господарської операції є недобросовісною у разі домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою.
Суд критично оцінює первинні документи, складені між позивачем та ТОВ «Тріада Гранд», як належні докази підтвердження реальності настання наслідків фінансово - господарської діяльності позивача з контрагентом - виконавцем, з огляду на приведене нижче.
Так, згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг, або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Як зазначено в Інформаційному листі ВАС України від 02.06.2011 року №742/11/13 про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).
Судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).
Відтак, позивачем не сплачено до бюджету суму ПДВ, на яку ним сформовано податковий кредит, що має своїм наслідком спричинення втрат державного бюджету. Таким чином, надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку в даному випадку не відбулося.
Щодо постачання товару позивач зазначив, що постачальником здійснено доставку товару покупцеві в обумовлене в договорі місце, а тому сам позивач не був учасником транспортного процесу, відтак і товарно - трансопортних накладних у нього не повинно бути.
З цього приводу суд зазначає, що з урахуванням габаритів колісних пар, придбання яких у ТОВ «Тріада Гранд» задеклароване позивачем, постачальник для їх доставки у місце призначення повинен був залучати великогабаритну техніку та мати відповідні ресурси для його розвантаження, однак за даними звіту форми - 1ДФ за 1 квартал 2015 року на підприємстві ТОВ «Тріада Гранд» обліковувалася одна особа, яка також є директором підприємства. З огляду на те, що на видаткових накладних, якими оформлено відпуск товару від ТОВ «Тріада Гранд» до позивача, стоїть підпис директора ТОВ «Тріада Гранд» ОСОБА_7, вказаний товар мав би бути відвантажений однією особою директором підприємства, що є фізично неможливим, з урахуванням ваги та габаритів колісних пар.
Як встановив податковий орган під час перевірки, ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» також не декларувало отримання послуг з розвантаження товарів у лютому 2014 року від сторонніх організацій.
З матеріалів справи встановлено, що у позивача відсутні власні виробничі та складські приміщення. Як пояснив представник позивача, поставлений ТОВ «Тріада Гранд» товар зберігається на ВД Куп'янськ на підставі договору з ДП «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Вагонне депо Куп'янськ» від 25.12.2014 №П/В-141824/ню.
При дослідженні вказаного договору встановлено, що за його умовами ДП «Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Вагонне депо Куп'янськ» взяло на себе зобов'язання здійснити для ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» ремонт вагонів.
Згідно листа Служби вагонного господарства вагонного депо Куп'янськ Південної залізниці від 30.09.2015 №1285 колісні пари ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» у кількості 80 шт. станом на вказану дату перебувають на території колісно ролікового цеха на шляхах зберігання, тобто вказані товари так і не були освоєні та не використані позивачем у власній господарській діяльності.
Інструкцією з формування, ремонту та утримання колісних пар тягового рухомого складу залізниць України колії 1520 мм, ВНД 32.0.07.001-2001, затвердженою наказом Укрзалізниці від 29.05.2001 №305-Ц, встановлені вимоги якої є обов'язковими при формуванні, ремонті та утриманні колісних пар в експлуатації. Так, кожна колісна пара повинна мати на осі чітко поставлені знаки про час і місцеве формування, повного опосвідчення і тавра про приймання її при формуванні і повному опосвідченні. Елементи колісної пари повинні мати знаки і тавра, установлені відповідними стандартами, технічними умовами і цією Інструкцією. Після ремонту у державах СНД, Латвії, Литви, та Естонії дозволяється експлуатація колісних пар та їх окремих елементів на території України без тавр «ОСОБА_4 і молот» або «Ключ і молот» за наявності решти передбачених тавр (розділ 8) та тавр приймання цих країн. Дані колісні пари не можуть постійно експлуатуватись на залізницях України (п.2.2. Інструкції Р.2).
Технічний паспорт за встановленою Укрзалізницею формою (додаток К) повинен складатися на кожну заново сформовану колісну пару ТРС. Номер паспорта повинен відповідати номеру осі колісної пари. Технічні дані заново сформованої колісної пари повинні бути занесені в паспорт за підписом начальника або контрольного майстра ВТК підприємства-виготовлювача і скріплені печаткою підприємства, а також підписом і печаткою заводського інспектора-приймальника (в депо - заступником начальника депо по ремонту і інженером з приймання локомотива). Надалі в паспорт заносять усі дані, зв'язані з експлуатацією і ремонтом колісної пари.
При відсутності паспорта підкочення колісної пари під ТРС забороняється. Паспорт підкоченої колісної пари повинен зберігатися в технічному паспорті ТРС. «Тут і далі - у випадку відсутності інспектора-приймальника (інженера з приймання локомотивів) про де робиться запис, засвідчується підписом керівника підприємства (начальника депо) і скріплюється печаткою. 10 ВНД 32.0.07.001-2001 При заміні осі колісної пари повинен складатися новий паспорт як на заново сформовану колісну пару з перенесенням зі старого паспорта всіх даних про інші елементи. (п. 2.9. Р.2 Інструкції).
Пунктом 2.12 Р.2 вказаної Інструкції імперативно визначено, що забороняється підкочувати під ТРС і експлуатувати колісні пари, що не відповідають вимогам цієї Інструкції.
З пояснень представника позивача встановлено, що колісні пари у кількості 80 шт., які ним придбані у ТОВ «Тріада Гранд», використовуються при виконанні робіт з ремонту вагонів за договором від 25.12.2014 №П/в- 141824/ню.
Вказані доводи суд оцінює критично, з огляду на те, що за відсутності технічних паспортів на колісну пару, така пара не може підкочуватися під вагон та експлуатуватися в подальшому.
Окрім того, вимогами зазначеної Інструкції чітко визначено, що кожна колісна пара повинна мати на осі чітко поставлені знаки про час і місцеве формування, повного опосвідчення і тавра про приймання її при формуванні і повному опосвідченні. Елементи колісної пари повинні мати знаки і тавра, установлені відповідними стандартами, технічними умовами і Інструкцією.
У видаткових накладних не вказані такі номери колісних пар, що унеможливлює ідентифікацію товару, який знаходиться на зберіганні Служби вагонного господарства вагонного депо Куп'янськ Південної залізниці.
До того ж, ні податковому органу під час перевірки, а ні до суду позивачем не надані документи на підтвердження якості товару, наявність яких є обовязковою за вимогами вказаної Інструкції.
Також, суд враховує доводи податкового органу та встановлені під час перевірки обставини справи стосовно того, що реалізований в адресу позивача 28.02.2015 товар ТОВ «Тріада Гранд» у цей же день придбало у іншого підприємства.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем за рахунок взаємовідносин із зазначеним контрагентом у лютому 2015 року сформовано податковий кредит на суму 273360,00 грн.
Слід зазначити, що обовязок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт/послуг), позаяк саме він є субєктом, який зменшує суму податкового зобовязання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком.
Суд відмічає, що з метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди встановленню підлягає їх обєктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Слід також зазначити, що за умови доведеності податковим органом, що платник при укладенні правочинів та виконанні господарських операцій діяв без належної обачливості та, виходячи з обставин такого укладення та виконання, знав або повинен був знати про порушення, допущені контрагентами, податкова вигода за такими операціями має бути визнана необґрунтованою.
Відтак хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. Аналогічна позиція суду викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.04.2014 по справі К/800/3230/13 (номер судового рішення в ЄДРСР № 38692797).
В процесі розгляду справи судом не встановлено рух активів під час господарської взаємодії ТОВ «Укрпромтранс-Сервіс» з ТОВ «Тріада Гранд», на підставі чого суд робить висновок про те, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані позивачем на підтвердження здійснення правочинів за договором поставки від 02.02.2015 №202, є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаним підприємством не є реальними, оскільки судом не встановленого самого факту їх здійснення.
Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази того, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, відтак позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту у лютому 2015 року суму ПДВ у розмірі 273360,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Тріада Гранд», в результаті чого відбулося заниження податкових зобовязань з ПДВ.
Згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромтранс-Сервіс» до Східно-Дніпровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 20.10.2015 № НОМЕР_1 (форми «Р») відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 30 травня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1