Справа № 826/26811/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві Куценка Станіслава Ігоровича, заступника начальника - начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дишлевої Тетяни Володимирівни, треті особи - Міністерство юстиції України, Вища кваліфікаційна комісія нотаріату України, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 (далі Позивач, ОСОБА_2) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач-1, Головне управління), начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві Куценка Станіслава Ігоровича (далі - Відповідач-2, начальник Головного управління), заступника начальника - начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дишлевої Тетяни Володимирівни (далі - Відповідач-3, заступник начальника Головного управління), треті особи - Міністерство юстиції України (далі - Третя особа-1, Мін'юст України), Вища кваліфікаційна комісія нотаріату України (далі - Третя особа-2, ВККН України), про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління від 28.10.2015 року №699/6 «Про скасування наказу про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_2, анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 та внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_5»;

- визнання неправомірними дій Відповідача-2 та Відповідача-3;

- зобов'язання Головного управління та начальника Головного управління відкликати направлене на розгляд ВККН України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальної діяльності, виданого на ім'я ОСОБА_5

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.03.2016 року позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління від 28.10.2015 року №699/6 «Про скасування наказу про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_2, анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 та внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_5». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, чинне законодавство не наділяє Головне управління повноваженнями скасовувати власні накази, по-друге, Позивач повідомила у межах встановленого 30-денного строку Головне управління про початок здійснення нотаріальної діяльності та вчинення першої нотаріальної дії, по-третє, зайняття викладацькою діяльністю не є перешкодою для здійснення нотаріальної діяльності, по-четверте, приписи ст. 10 Закону України «Про нотаріат» не поширюються на Позивача, по-п'яте, п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» не регламентує порядок реєстрації приватної нотаріальної діяльності, по-шосте, Відповідачем-1 всупереч вимог чинного законодавства не було проведено перевірку діяльності Позивача, висновки якої могли бути підставою для винесення оскаржуваного наказу.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що саме по собі скасування наказу від 28.10.2015 року №699/6 є належним та достатнім способом захисту порушень прав Позивача.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Наголошує на помилковості твердження суду щодо відсутності перерви у здійсненні Позивачем приватної нотаріальної діяльності більше трьох років та неврахуванні факту його роботи у штаті іншої юридичної особи.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив її вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених в останній.

Позивач наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-2 та Відповідач-3, а також Треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Мін'юстом України 03.10.1996 року було видано ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 (а.с. 53)) свідоцтво НОМЕР_2 про право на зайняття нотаріальною діяльністю (а.с. 23).

Згідно запису на вказаному свідоцтві Київським управлінням юстиції зареєстровано приватну нотаріальну діяльність по Київському міському округу і видано реєстраційне посвідчення НОМЕР_3 від 22.07.2004 року. У подальшому приватну нотаріальну діяльність по Київському міському нотаріальному округу припинено 20.01.2009 року згідно наказу від 13.01.2009 року №06/02.

Крім того, згідно наказу Головного управління від 20.11.2013 року №552/6 (а.с. 71) та запису на наведеному свідоцтві зареєстровано приватну нотаріальну діяльність по Київському міському територіальному округу 20.11.2013 року та видано реєстраційне посвідчення НОМЕР_1 (а.с. 24).

Як встановлено судом першої інстанції з наявних у матеріалах справи документів, на адресу Позивача Відповідачем-1 направлено лист від 11.12.2015 року №3/33/18193 (а.с. 61) із копією наказу Головного управління від 28.10.2015 року №699/6 (далі - наказ №699/6, оскаржуваний наказ).

Зі змісту наведеного наказу вбачається, що останнім у зв'язку з порушенням при реєстрації приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_2 вимог ч. 8 ст. 10 Закону України «Про нотаріат» та п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» №614-VI від 01.10.2008 року, а також порушенням ОСОБА_2 вимог ч. 4 ст. 3 Закону України «Про нотаріат», на підставі пп. 4.40 п. 4 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року №1707/5, приписано: скасувати наказ Головного управління від 20.11.2013 року №552/6 та визнати його таким, що втратив чинність з 29.10.2015 року; анулювати реєстраційне посвідчення НОМЕР_1 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_2, видане на підставі наказу Головного управління від 20.11.2013 року №552/6; унести на розгляду ВККН при Мін'юсті України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_5, на підставі пп. «ж» п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат».

При цьому у наказі №699/6 зазначено, що підставою для його прийняття визначено службову записку заступника начальника Головного управління від 28.10.2015 року (а.с. 69-70).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. 58 Конституції України, ст. ст. 1, 2-1, 3, 10, 12, 24, 33 Закону України «Про нотаріат», п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» від 01.10.2008 року №614-VI, а також п. 33 затвердженого наказом Мін'юсту України від 17.02.2014 року №357/5 Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки чинне законодавство не наділяє Головне управління повноваженнями скасовувати власні накази, Позивачем повідомлено у межах встановленого 30-денного строку Головне управління про початок здійснення нотаріальної діяльності та вчинення першої нотаріальної дії, зайняття викладацькою діяльністю не є перешкодою для здійснення нотаріальної діяльності, приписи ст. 10 Закону України «Про нотаріат» не поширюються на Позивача, п. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» від 01.10.2008 року №614-VI не регламентує порядок реєстрації приватної нотаріальної діяльності, Відповідачем-1 всупереч вимог чинного законодавства не було проведено перевірку діяльності Позивача, висновки якої могли бути підставою для винесення оскаржуваного наказу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначає Закон України «Про нотаріат» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону у редакції, чинній на момент отримання Позивачем свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, нотаріусом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту (університет, академія, інститут) і пройшов стажування протягом шести місяців в державній нотаріальній конторі або у нотаріуса, що займається приватною нотаріальною практикою, склав кваліфікаційний іспит та одержав свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю. Не може бути нотаріусом особа, яка має судимість.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю видається Міністерством юстиції України на підставі рішення кваліфікаційної комісії нотаріату.

Як було встановлено раніше, Мін'юстом України 03.10.1996 року було видано ОСОБА_5 свідоцтво НОМЕР_2 про право на зайняття нотаріальною діяльністю (а.с. 23).

На момент прийняття оскаржуваного наказу стаття 3 Закону діяла в іншій редакції, відповідно до ч. ч. 1, 2 якої нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нотаріусом може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи у сфері права не менш як шість років, з них помічником нотаріуса або консультантом державної нотаріальної контори - не менш як три роки, склав кваліфікаційний іспит і отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Не може бути нотаріусом особа, яка має судимість, обмежена у дієздатності або визнана недієздатною за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону реєстрація приватної нотаріальної діяльності провадиться Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі на підставі заяви особи, яка має свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, та акта про сертифікацію про відповідність робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановленим цим Законом умовам. У заяві зазначається назва нотаріального округу, в якому особа буде займатися нотаріальною діяльністю.

Частиною 5 ст. 24 Закону передбачено, що реєстраційне посвідчення видається Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі у семиденний строк після подання заяви. Відмова у реєстрації приватної нотаріальної діяльності допускається у разі, якщо подані документи не відповідають установленим вимогам, а також з підстав, передбачених пунктом 8 1 частини першої статті 30 цього Закону. Про видачу реєстраційного посвідчення Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі повідомляють органи доходів і зборів за місцем постійного проживання приватного нотаріуса.

Приписи ч. 7 ст. 24 Закону визначають, що приватний нотаріус зобов'язаний розпочати нотаріальну діяльність протягом 30 робочих днів після видачі реєстраційного посвідчення.

У разі коли нотаріус не розпочав роботу в установлений строк без поважних на те причин, реєстраційне посвідчення за наказом Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі анулюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону підставами припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса є: 1) подання приватним нотаріусом письмової заяви про припинення нотаріальної діяльності; 2) анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 3) неусунення приватним нотаріусом без поважних причин порушень, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 29 1 цього Закону; 4) смерть приватного нотаріуса або оголошення його померлим у порядку, встановленому законом; 5) припинення громадянства України або виїзд за межі України на постійне проживання; 6) призначення приватного нотаріуса на посаду, зайняття якої несумісне зі здійсненням нотаріальної діяльності; 7) невиконання приватним нотаріусом наказу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі про зупинення його нотаріальної діяльності, за винятком випадків оскарження приватним нотаріусом такого наказу; 8) набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким приватний нотаріус засуджений за навмисний злочин; 8 1) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого нотаріуса притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»; 9) набрання законної сили рішенням суду про визнання приватного нотаріуса недієздатним, обмежено дієздатним або про застосування до нього примусових заходів медичного характеру; 10) набрання законної сили рішенням суду про визнання приватного нотаріуса безвісно відсутнім.

При цьому в силу положень ч. 1 ст. 30-1 Закону припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса здійснюється Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі за наявності підстав, передбачених цим Законом, шляхом видання наказу про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Законом передбачену єдину підставу для анулювання реєстраційного посвідчення Головним управлінням - у разі коли нотаріус не розпочав роботу в установлений строк без поважних на те причин, в усіх інших випадках приймається рішення про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса.

Отже, виконання Позивачем обов'язку розпочати здійснення нотаріальної діяльності протягом 30 робочих днів після видачі реєстраційного посвідчення з повідомленням про це Головного управління листом від 16.12.2013 року вих. 01-16№1 (а.с. 17), свідчить, що припинення нотаріальної діяльності ОСОБА_2 у подальшому було можливо виключно у випадку, передбаченому ст. 30 Закону та у порядку, визначеному ст. 30-1 Закону шляхом видання Головним управлінням відповідного наказу. Разом з тим, як вірно наголосив суд першої інстанції, ні Закон, ні Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року №1707/5, не наділяють Відповідача-1 правом скасовувати раніше прийняті накази про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що зі змісту рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 вбачається, що ненормативні правові акти є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Зважаючи, що наказ від 20.11.2013 року №552/6 «Про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_2» є актом індивідуальної дії, який її вичерпав з момент початку здійснення Позивачем нотаріальної діяльності, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновок Окружного адміністративного суду м. Києва про те, що наказ №669/6 в частині скасування наказу від 20.11.2013 року №552/6 є таким, що прийнятий поза межами повноважень Головного управління, а відтак підлягає скасуванню.

Крім іншого, як вже було зазначено вище, зважаючи на неспростований відповідачами та підтверджений Позивачем факт початку здійснення нотаріальної діяльності протягом 30 днів з моменту видачі реєстраційного посвідчення на підставі наказу від 20.11.2013 року №552/6, підстави для анулювання реєстраційного посвідчення НОМЕР_1, виданого на підставі наказу Головного управління від 20.11.2013 року №552/6, у Відповідача-1 не було. Наведене, на переконання судової колегії, свідчить про безпідставність пункту 2 оскаржуваного наказу.

Вирішуючи питання про відповідність пункту 3 наказу №669/6 вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції встановив, що підставою для внесення на розгляд ВККН України подання про анулювання свідоцтва Позивача про право на зайняття нотаріальною діяльністю визначено пп. «ж» п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону.

Відповідно до пп. «ж» п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, у випадку порушення нотаріусом вимог, передбачених частиною четвертою статті 3, частиною першою статті 8 та статтею 9 цього Закону.

Згідно ч. ч. 9-10 Закону питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням відповідно Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальної палати України у випадках, визначених цим Законом.

Порядок внесення відповідно Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату встановлюється Міністерством юстиції України.

На виконання вимог вказаної статті та з метою удосконалення процесу розгляду Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю Міністерством юстиції України наказом від 28.07.2011 року № 1904/5 затверджено Порядок внесення головними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату (далі - Порядок №1904/5).

Відповідно до п. 3 Порядку №1904/5 подання управління юстиції про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (далі - Подання) повинно містити: інформацію про наявність підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 12 Закону; зазначення конкретних порушень, які були допущені нотаріусом; пропозиції щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Згідно п. 4 Порядку №1904/5 до Подання додаються: засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів, на підставі яких внесено Подання; доповідна записка про перевірку роботи нотаріуса; пояснення нотаріуса на предмет обставин, викладених у доповідній записці про перевірку роботи нотаріуса; копії документів про зупинення нотаріальної діяльності; копії документів, що свідчать про виявлені в діяльності нотаріуса порушення; документи, що свідчать про вжиті заходи щодо виявлених в роботі нотаріуса порушень; відповідні документи органів дізнання і слідства, прокуратури, суду тощо.

Як вбачається зі змісту поданих до суду апеляційної інстанції документів, які неодноразово витребовувалися судом першої інстанції, однак надання яких Відповідачем-1 не було забезпечено, а саме - незасвідченої копії подання від 10.11.2015 року №3/2/16370 (а.с. 117-120) вбачається, що до нього не додані доповідна записка про перевірку роботи нотаріуса та пояснення нотаріуса на предмет обставин, викладених у доповідній записці про перевірку роботи нотаріуса, копії документів про зупинення нотаріальної діяльності. Наведеним підтверджується заснований на приписах ст. ст. 2-1, 33 Закону та п. 33 затвердженого наказом Мін'юсту України від 17.02.2014 року №357/5 Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, висновок суду першої інстанції про порушення Відповідачем-1 порядку збирання доказів, що могли в свідчити про порушення Позивачем вимог ч. 4 ст. 3 Закону.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 2 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Як вже було зазначено раніше, судом першої інстанції не було отримано від Головного управління докази, які витребовувалися останнім неодноразово, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити надані Апелянтом докази.

Крім того, щодо висновків Головного управління про порушення Позивачем приписів ч. 4 ст. 3 Закону, з якими не погодився суд першої інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об'єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності.

Як вбачається зі змісту копії листа Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 09.10.2015 року №04/241 (а.с. 139), яку не було надано до суду першої інстанції попри вимогу останнього, вбачається, що ОСОБА_2 здійснює викладацьку діяльність в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка на посаді доцента кафедри правосуддя юридичного факультету на умовах, передбачених контрактом, по 26.12.2020 року. Її трудова книжка знаходиться у відділі кадрів університету.

Тобто, як вірно вказав суд першої інстанції, здійснення Позивачем викладацької діяльності на посаді доцента кафедри правосуддя юридичного факультету Київському національному університеті імені Тараса Шевченка не може свідчити про порушення останньою вимог щодо суміщення із зайняттям нотаріальною діяльністю.

Оцінюючи висновки Окружного адміністративного суду м. Києва в частині безпідставності посилання в оскаржуваному наказі на порушення Позивачем приписів ч. 8 ст. 10 Закону та п. 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» від 01.10.2008 року №614-VI, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 10 Закону особа, приватна нотаріальна діяльність якої не здійснювалася протягом трьох років після отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю і яка не працювала нотаріусом, консультантом державної нотаріальної контори чи помічником (консультантом) приватного нотаріуса, не була посадовою особою, яка здійснює керівництво та контроль за діяльністю нотаріату, до подання заяви про реєстрацію нотаріальної діяльності повинна підтвердити свою кваліфікацію шляхом складання нового кваліфікаційного іспиту в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, у наведеній редакції ч. 8 ст. 10 Закону, набрала чинності 02.12.2008 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Надаючи офіційне тлумачення частині першій наведеної статті Основного Закону, Конституційний Суд України у рішення від 09.02.1999 року № 1-рп/99 зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Таким чином, до спірних правовідносин має застосовуватися саме той нормативний акт, який був чинним на момент їх виникнення.

Аналогічна позиція щодо застосування нормативно-правових актів у часі неодноразово висловлювалася Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 24.03.2015 року у справі №21-83а15, від 31.03.2015 року у справі №21-55а15, від 21.04.2015 року у справі №21-154а15, від 03.11.2015 року у справі №808/2503/14.

Таким чином, Відповідачем-1 не було враховано, що після отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю у 1996 році Позивач здійснював нотаріальну діяльність у період з 22.07.2004 року по 13.01.2009 року, відтак положення ч. 8 ст. 10 Закону на нього поширені бути не можуть, оскільки, по-перше, до 02.12.2008 року обов'язку підтверджувати кваліфікацію закріплено не було, по-друге, з урахуванням наведеного, ОСОБА_2 не можна вважати такою, що протягом трьох років після отримання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю не здійснювала приватну нотаріальну діяльність.

Щодо посилання Апелянта на порушення Позивачем п. 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» від 01.10.2008 року №614-VI, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» від 01.10.2008 року №614-VI нотаріуси, які на день набрання чинності цим Законом займаються приватною нотаріальною діяльністю, допускаються до вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, лише після обов'язкового підвищення рівня кваліфікації із спадкового права в порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Від обов'язкового підвищення рівня кваліфікації із спадкового права звільняються приватні нотаріуси, які мають стаж нотаріальної діяльності не менше 10 років.

Зі змісту наведених положень закону вбачається, що останній регулює питання допуску до вчинення нотаріусів до певних нотаріальних дій, що стосуються правовідносин у сфері спадкування та стосується нотаріусів, які на момент набрання чинності вказаним Законом (02.12.2008 року) здійснювалися нотаріальну діяльність. При цьому, як вірно зауважив суд, наведені положення Закону не поширюються на відносини, що випливають з реєстрації приватної нотаріальної діяльності.

Крім того, видача у подальшому Позивачу реєстраційного посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності НОМЕР_1 на підставі наказу Головного управління від 20.11.2013 року №552/6 свідчить про неможливість поширення положень наведеного Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» від 01.10.2008 року №614-VI на правовідносини, що виникли у 2013 році у зв'язку з видачею реєстраційного посвідчення.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про відсутність у Відповідача-1 правових підставі для винесення оскаржуваного наказу.

Крім того, враховуючи, що ні Позивачем, ні Відповідачами, ні Третіми особами не висловлено заперечень проти висновку суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні решти позовних вимог, а у ході перегляду оскаржуваного судового рішення порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, встановлено не було, колегія суддів з урахуванням вимог ст. 195 КАС України погоджується з твердженням Окружного адміністративного суду м. Києва про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві Куценка Станіслава Ігоровича, заступника начальника - начальника відділу організаційного забезпечення та контролю у сфері нотаріату Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дишлевої Тетяни Володимирівни, треті особи - Міністерство юстиції України, Вища кваліфікаційна комісія нотаріату України, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.