Справа № 806/746/16
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м.Житомир справа № 806/746/16

час прийняття: 15 год. 45 хв. категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

за участю: секретар судового засідання Маленька Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Лисюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 2605,07 грн.,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 2605,07 грн.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що Позивач з 19.12.2014 року перебував на посаді головного державного інспектора сектору організації взаємодії підрозділів та представництва інтересів ДФС та його територіальних органів управління правової роботи Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області. 01.02.2016року позивача було ознайомлено з наказом Відповідача щодо попередження про наступне звільнення у зв'язку із скороченням посади. Від запропонованих вакантних посад Позивач відмовився по причині відсутності відповідних знань у таких напрямках роботи.

Позивач та його представник вважають звільнення Позивача незаконним, так як при його звільненні Відповідачем не було враховано переважне право Позивача на залишенні на роботі.

Представник Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, Відповідача по даній справі, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що дійсно Позивач з 19.12.2014року перебував на посаді головного державного інспектора сектору організації взаємодії підрозділів та представництва інтересів ДФС та його територіальних органів управління правової роботи Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

З 26.01.2016року було введено в дію нову організаційну структуру Головного управління ДФС у Житомирській області, що призвело до ліквідації управління правової роботи штатною чисельністю 35 одиниць та утворення юридичного управління штатною чисельністю 24 чоловіки, тобто реально відбулося скорочення штатної чисельності працівників юридичної служби Відповідача. Така реорганізація призвела до скорочення однієї із двох посад головного державного інспектора сектору організації взаємодії підрозділів та представництва інтересів ДФС та його територіальних органів. При скороченні вказаної посади переважне право на залишення на роботі було надано працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Враховуючи, що Позивач відмовився від запропонованих йому вакантних посад, в тому числі аналогічної посади в структурі юридичного управління, був виданий оскаржуваний наказ про звільнення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача і його представника, представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, регулюються правовими нормами Кодексу законів про працю України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3, Позивач по даній справі, з 16.08.2013року перебував в трудових відносинах з Відповідачем, а з 19.12.2014року займав посаду головного державного інспектора сектору організації взаємодії підрозділів та представництва інтересів ДФС та його територіальних органів управління правової роботи Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (а.с.9-10, 83).

Наказом Відповідача від 26.01.2016року введено в дію затверджену Головою ДФС України 18.01.2016року Організаційну структуру Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, відповідно до якої в структурі Відповідача ліквідовувалося управління правової роботи штатною чисельністю 35 одиниць та утворювалося юридичне управління штатною чисельністю 24 чоловіки (а.с.32-34).

Відповідно до оскаржуваного наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 07.04.2016 р. №120-0 Позивача було звільнено із займаної посади з 08.04.2016року у зв'язку із скороченням штатів, відповідно до п.1.ст.40 КЗпП України (а.с.11).

Безспірно, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, законодавець визначив такі умови (гарантії) для правомірності вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату, як:

- персональне попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці;

- та обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Відповідач другого лютого 2016року, тобто за два місяці до звільнення (звільнений з 08.04.2016року), персонально попередив Позивача про наступне звільнення за п.1 статті 40 КЗпП України (а.с.42-43).

Як зазначено в дослідженому судом розпорядженні Відповідача від 17.02.2016року, з метою забезпечення вивчення особистих, професійних, моральних, ділових якостей осіб, які претендують на заняття посад та урегулювання питань щодо звільнення і переведення працівників у зв'язку із змінами Організаційної структури та Штатного розпису ГУ ДФС , була створена відповідна кадрова комісія (а.с.44-45).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 07.04.2016року саме на засіданні вказаної комісії розглядалося питання про переведення Позивача на відповідні вакантні посади.

На засіданні вказаної комісії Позивачу було запропоновано відповідно до його фаху роботу на семи вакантних посадах, в тому числі:

- головного державного інспектора сектору супроводження судових спорів перевірок з питань адміністрування ПДВ та фактичних перевірок юридичного управління ГУДФС у Житомирській області;

- головного державного ревізора-інспектора відділу досудового врегулювання спорів та податкового супроводження перевірок юридичного управління ГУДФС у Житомирській області (а.с.46-50).

Тобто, Позивачу були запропоновані всі вакантні посади, в тому числі безпосередньо в структурі юридичного управління ГУДФС у Житомирській області.

Від запропонованих вакантних посад Позивач відмовився, що підтвердив в судовому засіданні. Доводи Позивача про те, що запропоновані посади не відповідають його фаху роботи, є безпідставними.

При дослідженні в судовому засіданні посадових інструкцій за посадою, яку Позивач займав в структурі управління правової роботи, та запропонованої посади в структурі юридичного управління встановлено, що вони є тотожними і відповідають фаху особи, що має вищу юридичну освіту та стаж роботи не менше одного року (а.с.75-80).

Таким чином, суд вважає, що Відповідачем виконані вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо обов'язку власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Суд також вважає безпідставними доводи Позивача та його представника про недотриманням Відповідачем вимог статті 42 КЗпП України щодо переважного права Позивача на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Загальновідомо, що скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Як встановлено в судовому засіданні при дослідженні штатних розписів та не заперечується сторонами, в даному випадку зміна в назві структурного підрозділу Відповідача з "управління правової роботи" на "юридичне управління" не призвело до скорочення (ліквідації) цілого структурного підрозділу, а мало місце скорочення окремих посад, в тому числі скорочення однієї із двох посад головного державного інспектора сектору організації взаємодії підрозділів та представництва інтересів ДФС та його територіальних органів, на якій перебував Позивач.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

За приписами частини 1 ст. 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Вказана підстава підлягає першочерговому застосуванню.

Лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається певним категоріям працівників.

В судовому засіданні встановлено, що на двох посадах головного державного інспектора сектору організації взаємодії підрозділів та представництва інтересів ДФС та його територіальних органів управління правової роботи до проведення зазначеної зміни Організаційної структури та Штатного розпису ГУ ДФС працювали саме з 19.12.2014року відповідно Позивач та ОСОБА_4

Як пояснила представник Відповідача, за вказаний період продуктивність праці вказаних осіб є різною.

Так, протягом 2015року та по квітень 2016року включно згідно журналів реєстрації вхідної документації управління правової роботи Позивачем було опрацьовано 127 документів, а ОСОБА_4 - 250 документів, що майже в двічі більше. Враховуючи вищу продуктивність праці право на залишення на посаді головного державного інспектора сектору організації взаємодії підрозділів та представництва інтересів ДФС та його територіальних органів юридичного управління було надано ОСОБА_4, а Позивачу були запропоновані інші вакантні посади, в тому числі в структурі юридичного управління за аналогічним посадовим окладом.

Суд зазначає, що в розумінні вимог частини 1 ст. 42 КЗпП України лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації підлягали врахуванні доводи Позивача про наявність в нього групи інвалідності та перебування на утриманні неповнолітньої дитини. Враховуючи, що продуктивність праці Позивача та ОСОБА_4 є різними, наявність у Позивача вказаних переваг не підлягала врахуванню.

Суд вважає безпідставними також доводи Позивача та його представника про те, що відсутність згоди профспілкового органу на звільнення Позивача свідчить про протиправність такого звільнення.

Безспірно, відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Разом з тим, така вимога законодавця не розповсюджується на розірвання трудового договору із зазначених підстав з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Враховуючи, що Позивач був працівником Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, тобто органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, згода профспілкового органу на його (Позивача) звільнення не є обов'язковою.

Таким чином, наведені докази свідчать, що Відповідачем при звільненні Позивача дотримано вимоги чинного трудового законодавства, у тому числі положення частини другої статті 40, частин другої і третьої статті 49-2 КЗпП України, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 22 червня 2016 р.