Справа № 370/375/16-а
Суддя: Косенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2016 р. Справа № 370/375/16-а

Макарівський районний суд Київської області у складі судді Косенко А.В., при секретарі Черковській Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарові Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Макарівської РДА, про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язати вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1І.), звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області (далі-відповідач, управління), в якому просила суд визнати протиправними дії управління щодо відмови у встановленні їй статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалась на те, що вона працювала дояркою в колгоспі «імені Калініна» який згодом був перейменований на колгосп «Шепелицький», що знаходився в с. Новошепеличі Чорнобильського району Київської області. У період з 30.08.1985 по 03.05.1986 позивачка була залучена до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та виконувала роботи в зоні відчуження, а саме: виконувала роботи по евакуації великої рогатої худоби.

У результаті чого, отримала небезпечні та шкідливі для здоровя дози радіаційного опромінення, що спричинило появу хвороб, які повязані із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та довічно встановлена II група інвалідності, причиною інвалідності зазначено професійне захворювання повязане з роботами по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Згідно довідки МСЕК № 293561 з 13.11.2006 року і довічно, ступінь втрати її професійної працездатності становить 80%. Втрата працездатності повязана із професійним захворюванням повязане з роботами по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. Згідно вкладки № 641469 від 06.02.2009 до посвідчення громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії вона є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Строк дії вкладки довічно. Позивач вважає, що згідно з п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вона набула право на встановлення їй статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення. При зверненні із заявою до відповідача про встановлення їй статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення, було відмовлено, посилаючись на розяснення Міністерства праці та соціальної політики від 25.09.2009 № 631/0/15-09/014. Дії відповідача щодо встановлення їй статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення вважає протиправними та незаконними, тому за захистом своїх прав позивач звернулася до суду.

Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідач подав також заперечення на позов, тому, суд вважає за можливе розгляд справи здійснити в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно трудової книжки з 1985 року позивачка працювала дояркою у колгоспі «імені Калініна» який згодом був перейменований на колгосп «Шепелицький», що знаходився в с. Новошепеличі Чорнобильського району Київської області.

У період з 30.08.1985 по 03.05.1986 ОСОБА_1 була залучена до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та виконувала роботи в зоні відчуження, а саме: виконувала роботи по евакуації великої рогатої худоби, що підтверджується, довідкою, що видана головою колгоспу ОСОБА_2 від 12 травня 1998 року за вих. № 123.

Витягом з книги обліку особистого рахунку колгоспника колгоспу за 1986 рік, вказано, що позивачці було нараховано 17 карбованців 49 копійок за роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС за 2-3 травня 1986 року.

Довідкою від 28 квітня 1986 року вбачається, що позивачці було нараховано додаткова заробітна зарплата в сумі 23 карбованці 40 копійок за роботи від 10 червня 1986 року, що повязані з евакуацією худоби.

Внаслідок виконання робіт в зоні відчуження позивачка отримала небезпечні та шкідливі для здоровя дози радіаційного опромінення, що спричинило появу хвороб, які повязані із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки МСЕК № 293561 з 13.11.2006 року і безстроково позивачці встановлена II група інвалідності, причиною інвалідності зазначено: захворювання повязане з роботами по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки МСЕК № 293561 з 13.11.2006 року і безстроково ступінь втрати професійної працездатності становить 80 %.

Згідно вкладки № 641469 від 06.02.2009 до посвідчення громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Строк дії вкладки довічно.

При зверненні із заявою до відповідача про встановлення їй статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення, відповідач своїм листом від 16.11.2015 № 1-20/3192 відмовив їй у задоволення заяви, посилаючись на розяснення Міністерства праці та соціальної політики від 25.09.2009 № 631/0/15-09/014.

Проте, за змістом п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, може бути призначений статус інвалідів війни, лише якщо вони були залучені до формування Цивільної оборони.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно листа Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 18.02.2016 цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх обєктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обовязковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - жінки від 16 до 55 років.

Формування цивільної оборони, у тому числі й невоєнізовані, створювалися з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих.

Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків), залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань цивільної оборони.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон) до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Приписи ст. 18 вказаного Закону визначають, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (надалі Положення).

Згідно з пунктом 2 Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід».

Абзацом 2 пункту 7 Положення встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з п. 10 даного положення «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності.

За правилами ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цьому, представник відповідача не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї відмови у задоволенні заяви позивача, у зв'язку з цим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Крім того, посилання відповідача на листи-роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України №631/0/15-09/014 від 25 травня 2009 року суд оцінює критично. Оскільки зазначені документи мають лише консультативне значення, не є законодавчими актами, які визначають порядок призначення статусу інваліда війни або порядок отримання необхідних для цього документів. Тому вони не спростовують допустимість, як доказів, довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації №01.1-14/287 від 18 лютого 2016 року.

Оскільки суд не наділений правом встановлювати особі статус інваліда війни та зобов'язувати видати посвідчення інваліда війни, оскільки це є виключною компетенцією відповідача, тому необхідно зобовязати Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області переглянути рішення про відмову у встановленні ОСОБА_1, статусу інваліда війни та видачі на її ім'я посвідчення інваліда війни оформлене листом № 1-20/3192 від 16.11.2015 і прийняти нове рішення відповідно до вимог до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

Що стосується вимоги щодо примушення видати Управлінням соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни, то суд в цій частині, враховуючи викладене, приходить до висновку про відмову в даної вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Керуючись п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.71, ст.ст.158-163 та 167 КАС України, суд,-

Постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Макарівської РДА, про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі на її ім'я посвідчення інваліда війни оформлене листом № 1-20/3192 від 16.11.2015 протиправними.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області переглянути рішення про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі на її ім'я посвідчення інваліда війни оформлене листом № 1-20/3192 від 16.11.2015 і прийняти нове рішення відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд, що її ухвалив, протягом 10 днів з моменту її проголошення, а особами, що не були присутні при її проголошенні з моменту отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили по закінченню строку на її оскарження, у разі, якщо не подано апеляційну скаргу. В інакшому випадку після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В.Косенко