Справа № 0670/5936/12
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"15" червня 2016 р. Справа № 0670/5936/12

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Єрикалової О.О.,

сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, Відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "10" березня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного агентства земельних ресурсів України, третя особа: ОСОБА_3 про визнання наказів протиправними і їх скасування, поновлення на посаді, відшкодування моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 28.08.2012 № 124-кт/а "Про звільнення ОСОБА_4".

Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області з 03.09.2012 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Апелянти - відділ Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області та третя особа ОСОБА_3, в апеляційних скаргах просять скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 16.12.2011 №409-кт ОСОБА_4 призначено на посаду начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області (том 1 а.с.12).

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 28.08.2012 №124-кт ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області, у зв'язку із поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, відповідно до пункту 6 статті 40 Кодексу законів про працю України (том 1 а.с.9). Наказ прийнято на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 по справі №2а-6341/09/0670, попередження про вивільнення ОСОБА_4, акту про відмову від підписання попередження про вивільнення ОСОБА_4 від 28.08.2012 року.

Суд першої інстанції встановив, що позивач в день звільнення був тимчасово непрацездатним, тому відповідач, усуваючи допущене ним порушення вимог частини 3 статті 40 КЗпП України, своїм наказом від 06.11.2012 №748-кт вніс зміни до наказу від 28.08.2012 №124-кт/а, визначивши днем звільнення позивача наступний робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (том 1 а.с.146).

Окрім того, відповідачем на виконання вищевказаного рішення суду видано наказ № 127-кт від 28.08.2012, яким ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області з 29.08.2009 (том 1 а.с.8). Наказом Державного агентства земельних ресурсів України № 127-кт/а від 28.08.2012, ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області з 28.08.2012 (том 1 а.с.7).

Позивач вважає вказані накази незаконними, оскаржив їх в судовому порядку.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про поновлення його на посаді, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач попередив його про наступне вивільнення та запропонував йому іншу роботу (зазначено в попередженні про звільнення) лише в день винесення спірного наказу про звільнення 28.08.2012 року, з порушенням вимог ст.ст.40, 49-2 КЗпП України.

А відмовляючи у задоволенні позову про скасування наказів про поновлення на посаді ОСОБА_3, відшкодування моральної шкоди, то суд виходив з того, що в ОСОБА_4 не виникло прав і обов'язків у зв'язку із поновленням ОСОБА_3, які порушені та мають бути відновлені, і доказів про наявність моральних страждань суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.11.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4. Але ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.12.2015 скасовано обидва судові рішення, справу № 0670/5936/12 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 по справі №2а-6341/09/0670 визнано протиправним та скасовано наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 24.07.2009 №395-кт про звільнення в.о.начальника відділу земельних ресурсів у Радомишльському районі ОСОБА_3 з роботи з підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 40 КЗпП України. Вказане є безумовною підставою для поновлення незаконно звільненого працівника на попередній роботі.

У відповідності до статті 235 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що з 27.03.2008 ОСОБА_3 виконував обов'язки начальника відділу земельних ресурсів у Радомишльському районі Житомирської області (том 1 а.с.10).

При цьому, обов'язки начальника відділу земельних ресурсів у Радомишльському районі Житомирської області ОСОБА_3 виконував по день звільнення - 24.07.2009 року.

Судом зясовано, що згідно роз'яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС "Про порядок оплати тимчасового замісництва", призначення працівника виконувачем обов'язків на вакантну посаду не допускається. Це можливо лише на посаду, призначення на яку здійснюється вищим органом управління. У цьому випадку керівник підприємства зобов'язаний не пізніше ніж у місячний термін з дня прийняття працівника на роботу подати у вищий орган управління документи для його призначення на посаду. Цей орган у місячний термін з дня отримання документів повинен розглянути питання і повідомити керівника про результати.

Із наведеного слідує, що призначення працівника виконувачем обов'язків можливе до затвердження його на цій посаді вищим органом управління на строк не більше двох місяців. Якщо ж працівник виконує обов'язки більше двох місяців, є підстави вважати, що він затверджений на цій посаді, хоча відповідного документа й не було видано.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 більше року виконував обов'язки начальника відділу земельних ресурсів у Радомишльському районі Житомирської області, відповідач, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 по справі №2а-6341/09/0670 правомірно поновив останнього на посаді начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області.

Тому суд першої інстанції вірно визнав безпідставними доводи позивача, що ОСОБА_3 приймався на роботу як "виконуючий обов'язки", а тому у відповідача не було підстав для поновлення його на посаді начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області.

В той самий час, дослідивши представлені докази суд першої інстанції зробив вірний висновок, що відповідачем грубо порушено процедуру звільнення ОСОБА_4 із займаної посади.

Так, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У відповідності до частин першої та третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Суд правильно звернув увагу на те, що з дати набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2011 по справі №2а-6341/09/0670 у відповідача виник обов'язок поновити незаконно звільненого працівника - ОСОБА_3; з дотриманням процедури, встановленої Кодексом законів про працю України, за два місяці повідомити ОСОБА_4 про наступне вивільнення, запропонувати йому іншу роботу, і у разі відмови останнього від переведення звільнити на підставі пункту 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Проте, із матеріалів справи слідує, що відповідач попередив позивача про наступне вивільнення та запропонував йому іншу роботу (зазначено в попередженні про звільнення) лише в день винесення спірного наказу про звільнення 28.08.2012 року (том 1 а.с.147). А такі дії відповідача повністю суперечать наведеним приписам Кодексу законів про працю України та свідчать про протиправність наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 28.08.2012 № 124-кт/а "Про звільнення ОСОБА_4"

З огляду на викладене, спірний наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 28.08.2012 № 124-кт/а "Про звільнення ОСОБА_4" підлягає скасуванню, а останнього, в силу положень статті 235 Кодексу законів про працю України, слід поновити на посаді начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області з 03.09.2012 року.

Щодо наказів Державного агентства земельних ресурсів України № 127-кт/а від 28.08.2012 та № 127-кт від 28.08.2012 про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області, то суд першої інстанції зробив правильний висновок, що у позивача не виникло прав та обов'язків у зв'язку із поновленням, що не породжує для нього і права на звернення із позовом за захистом порушених прав, тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з приписів частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Також суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову у частині відшкодування моральної шкоди в сумі 55100,00 грн.

Згідно роз'яснень у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.01.1995 N 4 судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В ході судового розгляду справи, позивач не довів наявність моральних та фізичних страждань, причинно-наслідкового зв'язку між ними та прийняттям відповідачем спірних наказів, а також того, що його звільнення стало причиною втрати життєвих зв'язків і це потребує додаткових зусиль.

У частині відмови у задоволені позову ОСОБА_4 не оскаржує постанову.

Судом першої інстанції належним чином встановлено обставини справи, надано їм відповідну правову оцінку та зроблено обґрунтований висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, відділу Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "10" березня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "17" червня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/ ОСОБА_4 АДРЕСА_1,10014

3- відповідачу/ Державне агентство земельних ресурсів України вул.Народного ополчення, 3,м. Київ,03680

4-третій особі: ОСОБА_3 - АДРЕСА_2,12200,

Відділ Держземагентства у Радомишльському районі Житомирської області - вул.Котовського,33,м.Радомишль,Житомирська область,12201,