Справа № 817/188/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2016 р.Р і в н е 817/188/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Троянчук Д.М.

відповідача: представник Довгалюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари"
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т АН О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.09.2015 №, № та №.

В обґрунтування позову позивач заперечує висновки відповідача щодо наявності на підприємстві зворотних відходів, які повертаються у виробництво для подальшого виробництва гофропродукції, оскільки вони суперечить наданим до перевірки документам щодо процесу виробництва товару. Зазначає, що під час виготовлення гофровиробів утворюється макулатура, яка в подальшому реалізовується для переробних підприємств, договори з якими надавалися під час перевірки, долучалися до заперечень на акт перевірки, і під час адміністративного оскарження, проте враховані не були. Крім того, про подальшу реалізацію макулатури зазначено в самому акті перевірки. Таким чином, позивач не порушував пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України.

Вказує, що у ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" відсутні основні засоби, облік вартості яких амортизується. Таким чином, спростовується порушення платником податків п. 146.11 та п. 146.12 ст. 146 Податкового кодексу України.

Крім того, позивач заперечує висновки фіскального органу щодо порушення п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 560 700 грн. Вказує, що згідно з п. 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до 1 січня 2015 року, від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. За таких обставин, донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість також є протиправним.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав, просив задовольнити повністю.

Відповідач Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с.2-3 т.2). Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що під час проведення перевірки встановлено завищення позивачем показників у рядку 05.1 Декларацій "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" на суму 5 248 288,00 грн. Розбіжності між даними платника та даними перевірки виникли за рахунок того, що підприємство не здійснювало зменшення прямих матеріальних витрат на вартість отриманих зворотних відходів. Таким чином, на порушення пп.138.8.1 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" завищено витрати за період з 26.02.2013 по 31.12.2014 на суму 4 839 924,00 грн.

Також в ході проведення перевірки задекларованих витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування встановлено, що ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" впродовж 2013 та 2014 років проводила ремонт основних засобів (орендованих та власних), у зв'язку із чим було перевищено 10% ліміт за 2013 рік у розмірі 90 893,98 грн. та за 2014 рік у розмірі 317 443,14 грн., що є порушенням п.146.11 та п.146.12 ст.146 Податкового кодексу України.

Крім того, в порушення п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України позивачем занижено податкові зобов'язання на загальну суму податку на додану вартість 560 700 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість всього на суму 108 934 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду всього на суму 451 766,0 грн. Як зазначила представник відповідача, базою нарахування податку на додану вартість є вартість сировини в тій її частині, з якої у процесі виробництва утворилися відходи (макулатура), реалізація яких здійснюється із застосуванням пільги.

На підставі викладеного, представник відповідача оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважає правомірними, в задоволені позову просила відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" зареєстровано як юридична особа 25.02.2013 (а.с.24-25 т.1); взяте на податковий облік як платник податків ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області з 05.07.2014; є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва №200159050 від 29.01.2014 (а.с.26,27 т.1), про що зазначено в акті перевірки та сторонами не заперечується (аркуш акта 2, а.с.31 т.1).

З матеріалів справи встановлено, що в період з 17.07.2015 по 13.08.2015 на підставі наказу №417 від 06.07.2015 та направлень від 17.07.2015 №410/17-16-22-02, №411/17-16-17-02, №39/412/17-16-22-03, №414/38/17-16-17-02 (а.с.28 т.1, а.с.7-10 т.21), відповідно до ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України уповноваженими особами Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26.02.2013 по 31.12.2014.

За результатами такої перевірки складено акт №256/17-16-22-02/38485617 від 20.08.2015 (а.с.19-38 т.2), відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення:

- п. 146.11, п. 146.12 ст. 146 розділу III, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму 5 343 739 грн. в т.ч. за 2013 рік на суму 1 393 383 грн. та 2014 рік на суму 3 950 356 грн., що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 975 807 грн., в т.ч. за 2013 рік - 264 743 грн. та 2014 рік - 711 064 грн.

- п. 198.5 ст. 198 розділу V Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання на загальну суму ПДВ 560700 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість всього на суму 108 934 грн. в т.ч. за вересень 2014 року на суму 87 656 грн. та жовтень 2014 року на суму 21 278 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду всього на суму 451 766 грн. в т.ч. за грудень 2014 року на суму 451 766 грн.

Позивачем було подано заперечення на акт перевірки №256/17-16-22-02/38485617 від 20.08.2015, за результатами розгляду якого висновки акта залишені без змін (а.с.70-74, 96-97 т.1).

ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області на підставі акта перевірки №256/17-16-22-02/38485617 від 20.08.2015 винесено:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 03.09.2015, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 219 758,75 грн., в тому числі на 975807 грн. за основним платежем та на 243951,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 03.09.2015, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах на загальну суму 136167,50 грн., в тому числі на 108934 грн. за основним платежем та на 27233,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення форми "В4" № від 03.09.2015, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2014 року на 451 766 грн. (а.с.9-11 т.1).

Вказані рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку, за результатами якого скарги позивача залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с.98-124 т.1).

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд враховує наступне.

В акті перевірки №256/17-16-22-02/38485617 від 20.08.2015 зазначено, що підприємство не здійснювало зменшення прямих матеріальних витрат на вартість отриманих зворотних відходів, тому в порушення підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" завищено витрати за період з 26.02.2013 по 31.12.2014 на суму 4 839 924 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 1 293 714 грн., за 2014 рік в сумі 3 546 210 грн., за рахунок не проведеного коригування собівартості реалізованої продукції на вартість зворотних відходів та супутньої продукції.

Суд не погоджується з таким висновком фіскального органу з огляду на таке.

Позивач купуючи сировину (картон та папір), переробляє його у гофрокартон, з якого вже і виготовляє гофровироби (ящики, лотки та ін.) для подальшої реалізації. Вказана обставина підтверджується поясненнями головного бухгалтера ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" ОСОБА_5 та відповідачем не заперечується.

Під час виготовлення гофровиробів утворюються технологічні відходи (обрізки картону, паперу та гофрокартону), які є макулатурою.

Така макулатура по якості відповідає ГОСТУ 10700-97 і ділиться на дві марки: макулатура марки MC 5Б - обріз картону і паперу; макулатура марки MC 9В - картонні гільзи з рулонів картону та паперу.

Відповідно до аналізу рахунку 209, вартість макулатури не враховувалася у складі прямих матеріальних витрат, що формують собівартість готової продукції.

При калькулюванні собівартості гофрокартону та виробів з гофрокартону на рахунку 231 "Виробництво продукції та послуг" із собівартості гофропродукції вираховувалася вартість макулатури, що утворилась в процесі виробництва продукції, за справедливою вартістю, яка дорівнює вартості реалізації.

Ця макулатура за вартістю реалізації та кількістю оприбутковується на спеціально відведений рахунок по Дт 2091 "Макулатура" і Кт 231 "Виробництво продукції та послуг".

В момент реалізації макулатури підприємствам, які займаються її переробкою, робляться наступні проводки: Дт 901 "Собівартість реалізованої готової продукції", субконто "Макулатура" Кт 2091 "Макулатура" на суму собівартості реалізації макулатури; Дт 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" Кт 701 "Дохід від реалізації продукції", субконто "Макулатура" на суму доходу від реалізації без урахування ПДВ; Дт 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" Кт 705 "Вирахування з доходу - ПДВ" Дт 705 "Вирахування з доходу - ПДВ" Кт 6415 "Розрахунки з бюджетом - ПДВ" на суму податку на додану вартість.

Позивач обліковував відходи (макулатуру), які утворювалися у процесі виробництва продукції за первісною вартістю придбаної сировини (картону і паперу), а у подальшому, за наслідками реалізації, визначало їх вартість за методом ціни продажу, що узгоджується з приписами Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

Витрати, пов'язані із макулатурою, не відносилися підприємством до складу валових витрат за відповідні періоди, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За нормами п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

За приписами п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку (підпункт 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України).

Згідно п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (ПСБО 16 "Витрати").

За нормами пунктів 5 і 6 ПСБО 16 "Витрати", витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

За правилами пунктів 10 і 11 цього ж Положення собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси". Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Згідно з пунктом 12 ПСБО 16 "Витрати" до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

У відповідності до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" (ПСБО 9 "Запаси"), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246 і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044, активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою, визнаються запасами.

Тобто відходи, які отримуються у процесі виробництва (макулатура) є запасами у розумінні названого положення бухгалтерського обліку.

У відповідності до пункту 5 ПСБО 9 "Запаси", запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди, пов'язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

За приписами пункту 8 цього ж Положення придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства/установи за первісною вартістю.

Первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат: суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв'язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству/установі; транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів); інші витрати, які безпосередньо пов'язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях (пункт 9 ПСБО 9 "Запаси").

У силу положень пункту 16 ПСБО 9 "Запаси" при відпуску запасів у виробництво, з виробництва, продаж та іншому вибутті оцінка їх здійснюється за одним з таких методів: ідентифікованої собівартості відповідної одиниці запасів; середньозваженої собівартості; собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО); нормативних затрат; ціни продажу.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" обліковувало відходи (макулатуру), які утворювалися у процесі виробництва продукції, за первісною вартістю придбаної сировини (картону і паперу), а у подальшому, за наслідками реалізації, визначало їх вартість за методом ціни продажу, що узгоджується з приписами Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

Весь об'єм зворотних відходів за період, що перевірявся, був реалізований підприємствам-заготівельникам за договірними цінами. У зв'язку із зазначеним, зворотні відходи, що використовуються позивачем при виготовленні гофрованого картону, мають бути включені до виробничої собівартості виготовленої продукції та відображені у податковому обліку у складі валових витрат.

Таким чином, позивач правильно відображав у податковому і бухгалтерському обліку операції з відходами виробництва.

Щодо твердження відповідача про те, що відходи повертаються у виробництво для подальшого виробництва гофропродукції, то матеріалами справи спростовуються такі обставини.

Зокрема, згідно з п. 1.1. Договору поставки товару №1039 від 19.03.2014, ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" зобов'язується продати для використання як вторинних сировинних ресурсів, а ВАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" прийняти і оплатити макулатуру (а.с.125-127 т.1).

На виконання даного договору та Специфікації №1 до Договору поставки товару №1039 від 19.03.2014 (а.с.128 т.1), позивачем було оформлено видаткові накладні №200315 від 20.03.2014, №29031 від 29.03.2014, №01043 від 01.04.2014, №14047 від 14.04.2014, №1704 від 17.04.2014, №28046 від 28.04.2014, №200510 від 20.05.2014, №27051 від 27.05.2014, №03064 від 03.06.2014, №12068 від 12.06.2014, №15072 від 15.07.2014, №15071 від 15.07.2014, №28076 від 28.07.2014, №13810 від 13.08.2014, №10096 від 10.09.2014 та податкові накладні №110 від 20.03.2014, №144 від 29.03.2014, №2 від 01.04.2014, №105 від 14.04.2014, №136 від 17.04.2014, №180 від 28.04.2014, №94 від 20.05.2014, №126 від 27.05.2014, №14 від 03.06.2014, №75 від 12.06.2014, №100 від 15.07.2014, №100 від 15.07.2014, №191 від 28.07.2014, №109 від 13.08.2014, №78 від 10.09.2014 (а.с.129-158 т.1).

Розрахунки між сторонами Договору поставки товару №1039 від 19.03.2014 підтверджуються виписками з банківського рахунку №3633 за період з 28.03.2014 по 22.08.2014 (а.с.159-174 т.1).

Також під час здійснення господарських операцій з постачання макулатури між сторонами Договору поставки товару №1039 від 19.03.2014 проводилися звірки взаємних розрахунків, про що свідчать Акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2014 та станом на 31.12.2014 (а.с.175,176 т.1).

Крім того, факт реалізації макулатури підтверджується Договором поставки макулатури №20/01-2014 від 20.01.2014 (а.с.177-179 т.1), згідно з п.1.1. якого ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" зобов'язується в порядку та на умовах, визначеному в цьому Договорі, передати партіями у власність ТОВ "Понінківська картонно-паперова фабрика" макулатуру марок МС-5Б.

На виконання даного договору та Додаткової угоди №1 до договору поставки макулатури №20/01-2014 від 20.01.2014 (а.с.180 т.1), позивачем було оформлено видаткові накладні №3001 від 30.01.2014, №13027 від 13.02.2014, №22023 від 22.02.2014, №11039 від 11.03.2014, №11044 від 11.04.2014, №13056 від 13.05.2014, №07012 від 07.07.2014, №080710 від 08.07.2014, №22077 від 22.07.2014, №080811 від 08.08.2014, №280811 від 28.08.2014, №13091 від 13.09.2014, №30098 від 30.09.2014, №141011 від 14.10.2014, №04118 від 04.11.2014, №15111 від 15.11.2014, №18118 від 18.11.2014, №23112 від 23.11.2014, №23111 від 23.11.2014, №26115 від 26.11.2014, №30111 від 30.11.2014, №011212 від 01.12.2014 та податкові накладні №96 від 30.01.2014, №107 від 13.02.2014, №139 від 22.02.2014, №95 від 11.03.2014, №81 від 11.04.2014, №129 від 13.05.2014, №64 від 07.07.2014, №54 від 08.07.2014, №153 від 22.07.2014, №65 від 08.08.2014, №182 від 28.08.2014, №103 від 13.09.2014, №204 від 30.09.2014, №100 від 14.10.2014, №52 від 04.11.2014, №123 від 15.11.2014, №124 від 18.11.2014, №179 від 23.11.2014, №178 від 23.11.2014, №190 від 26.11.2014, №219 від 30.11.2014, №11 від 01.12.2014 (а.с.181-224 т.1).

Розрахунки між сторонами Договору поставки макулатури №20/01-2014 від 20.01.2014 року проводилися шляхом заліку зустрічних вимог, що підтверджується Актами заліку зустрічних однорідних вимог №4 від 28.02.2014, №1 від 31.03.2014, №4 від 30.04.2014, №1 від 31.05.2014, №1 від 31.07.2014, №4 від 31.08.2014, №4 від 30.09.2014 року, №2 від 31.10.2014, б/н від 30.11.2014 та б/н від 31.12.2014 (а.с.225-234 т.1).

Також під час здійснення господарських операцій з постачання макулатури між сторонами Договору поставки макулатури №20/01-2014 від 20.01.2014 проводилися звірки взаємних розрахунків, про що свідчать Акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.01.2014, станом на 28.08.2014, за період березень 2014, станом на 30.04.2014, станом на 31.05.2014, за період липень 2014 та станом на 31.12.2014 (а.с.235-241 т.1).

Таким чином, первинними документами підтверджується, що макулатура, яка утворюється під час виготовлення гофровиробів, в подальшому реалізовується для переробних підприємств, тому обставини, викладені в акті перевірки, не відповідають дійсності.

Враховуючи вищенаведене, судом не встановлено порушень позивачем пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України.

Щодо встановленого відповідачем порушень п. 146.11, п. 146.12 ст. 146 розділу III Податкового кодексу України в частині завищень задекларованих витрат вартості ремонту основних засобів (орендованих та власних), у зв'язку із чим було перевищено 10% ліміт за 2013 рік у розмірі 90 893,98 грн. та за 2014 рік у розмірі 317 443,14 грн., то слід зазначити наступне.

Згідно п. 146.11 та п. 146.12 ст. 146 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних із ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція), що приводить до зростання майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єктів у сумі, що перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного податкового року з віднесенням суми поліпшення на об'єкт основного засобу, щодо якого здійснюється ремонт та поліпшення. Сума витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих або отриманих у концесію чи створених (збудованих) концесіонером у розмірі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року, відноситься платником податку до складу витрат.

У відповідності до вищевикладеного, платник податків має право відносити до складу витрат суму витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, що не перевищує 10 % сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації на початок звітного року.

Проте, як зазначено в акті перевірки, станом на 26.02.2013 та 01.01.2014 балансова вартість всіх груп основних засобів становила 0,0 грн.

Тобто, як встановлено судом та не заперечується відповідачем, у ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" відсутні основні засоби, облік вартості яких амортизується, у тому числі вартість ремонту та поліпшення об'єктів основних засобів, отриманих безоплатно або наданих в оперативний лізинг (оренду) або отриманих в концесію чи створених (збудованих) концесіонером відповідно до Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності", як окремий об'єкт амортизації (як це передбачено п. 146.1 ст. 146 Податкового кодексу України.

Також в акті перевірки не надано оцінки тому, що приміщення, де здійснюється виробництво гофровиробів, а також обладнання, на якому здійснюється виробництво гофровиробів, отримано у платне користування на підставі Договорів оренди №01/04 ОР та №02/04 ОР від 04.07.2013 (а.с.75-95 т.1), п.п. 6.1.3 та 6.1.4. яких встановлено обов'язок ТОВ "Володимирська фабрика гофротари", як орендаря, здійснювати витрати на профілактичне обслуговування, поточний та капітальний ремонт об'єктів оренди, а також усувати за власний рахунок наслідки аварій та пошкоджень об'єкта оренди, які виникли під час експлуатації їх орендарем.

Таким чином, ліміт на ремонт та поліпшення основних засобів не може застосовуватися по відношенню до ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" у зв'язку із відсутністю у нього основних засобів, облік вартості яких амортизується, тому, враховуючи вищевикладене, спростовується порушення платником податків п. 146.11 та п. 146.12 ст. 146 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин).

Щодо встановленого в акті перевірки порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 560 700 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість всього на суму 108 934 грн. та завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду всього на суму 451 766 грн., то суд зазначає наступне.

Як встановлено актом перевірки, одним з основних видів діяльності ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" є виробництво гофрованого паперу та картону, паперової та картонної тари (основний КВЕД 17.21).

У результаті виробничої діяльності підприємства утворюються відходи - макулатура, яка в подальшому реалізується переробним підприємствам.

Згідно з п. 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до 1 січня 2015 року, від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних та кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00), а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД.

Тобто, даною нормою встановлено, що від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі макулатури, і цю податкову пільгу слід розглядати як таку, що прямо встановлює звільнення платників податків від оподаткування податком на додану вартість всіх своїх операцій з постачання макулатури у строк до 01.01.2015.

На думку податкового органу, базою нарахування податку на додану вартість є вартість сировини в тій її частині, з якої у процесі виробництва утворилися відходи (макулатура), реалізація яких здійснюється із застосуванням пільги.

Проте, суд не погоджується з такою позицією, оскільки п. 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України не встановлено будь якого розподілу податку на додану вартість. Трактування податковим органом норм Податкового кодексу України на свою корить не допускається.

Згідно з Класифікатором відходів ДК 005-96, затвердженим наказом Держстандарту України від 29.02.1996 №89, макулатура є одним із різновидів відходів.

Також, згідно із Законом України "Про Митний тариф України" від 19.09.2013 №584, товарна група 4707 має найменування "Папір та картон для утилізації (макулатура та відходи)".

Оскільки, ТОВ "Володимирська фабрика гофротари" не придбавало папір та картон для утилізації (макулатуру та відходи), а постачало для переробних підприємств, відповідно, до нього не застосовується положення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, згідно з яким, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 197 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених пп. 197.1.28 ст. 197 цього Кодексу).

З урахуванням викладеного, позивач вірно застосував п. 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, який прямо передбачає звільнення платників податків від оподаткування податком на додану вартість всіх своїх операцій з постачання макулатури у строк до 01.01.2015.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 03.09.2015 №№, , .

Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 03.09.2015 №№, , .

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимирська фабрика гофротари" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 27115,39 грн. (двадцять сім тисяч сто п'ятнадцять грн. 39 коп.).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.