Справа № 2-а-7888/10/1570
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-7888/10/1570

Категорія:9.4.2Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Одеський апеляційний адміністративний суду у складі судової колегії:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Кравця О.О. та Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2010 року по справі за адміністративним позовом товариства з додатковою відповідальністю «СК «СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ»до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України про скасування постанови №41/3/1_10/65-СК про застосування штрафу у розмірі 1700 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю «СК «СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ»звернулось до суду з позовом до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України про скасування постанови №41/3/1_10/65-СК про застосування штрафу за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг у розмірі 1700 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2010 року адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України про застосування штрафу за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг №41/3/1 _10/65-СК від 14.07.2010 року.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату,час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення почтових відправлень, однак в судове засідання вони не зявилися, поважність своєї неявки суду не повідомили , тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ст.197 КАС України , за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 05.07.2010 року посадовими особами Держфінпослуг був складений акт про порушення законів та інших нормативно-правових актів ТДВ «СК «СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ»№ 41/3/110/65-СК (а.с.18-19), яким встановлено порушення, а саме: ненадання розділу 2 «Показники діяльності із страхування життя»у складі звітності позивача за І квартал 2010 року, що свідчить про порушення товариством вимог статті 14 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у частинні обов'язковості надання фінансовою установою звітності відповідно до вимог законів та нормативно-правових актів державних органів з питань регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, статті 33 Закону України "Про страхування" та пунктів 1.2, 2.1 Порядку складання звітних даних страховиків, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 03 лютого 2004 року №39 в частині складання форм звітних даних у вигляді документів, передбачених цим порядком.

16.07.2010 року директор Департаменту пруденційного нагляду Держфінпослуг ОСОБА_1 на підставі вищезазначеного акту виніс постанову № 41/3/110/65-СК, якою застосував до ТДВ «СК «СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ»штраф у розмірі 1700 грн.

Підставою для застосування до ТДВ «СК «СОЦКОМ-СТРАХУВАННЯ»штрафних санкцій відповідач визначив неподання розділу 2 "Показники діяльності із страхування життя" у складі звітності за І квартал 2010 року, оскільки дані показники підписані актуарієм, кваліфікація якого не відповідає кваліфікаційним вимогам до осіб, які можуть займатися актуарними розрахунками, затвердженим розпорядженням Держфінпослуг від 08 лютого 2010 року № 3519.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про страхування", страховики зобов'язані щоквартально подавати Уповноваженому органу фінансову звітність та інші звітні дані за формою, встановленою Уповноваженим органом, затверджені власником (уповноваженим ним органом) страховика, а також давати на запити Уповноваженого органу необхідні пояснення щодо звітних даних.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку складання звітних даних страховиків, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 03 лютого 2004 року №39, форми звітних даних складаються у вигляді документів, передбачених цим Порядком, у електронній та паперовій формах. Документи в електронній формі складаються шляхом заповнення українською мовою таблиць та форм, передбачених цим Порядком, за допомогою програмних засобів, які забезпечують формування файлів у форматі, визначеному Держфінпослуг.

Судом встановлено, що позивач у обсязі та строки, встановлені зазначеним Порядком, подав до Держфінпослуг звітні дані страховика за І квартал 2010 року (а.с.20-23), які розраховано актуарієм ОСОБА_2О, диплом (сертифікат) №014 від 17 вересня 1999 року .

На думку відповідача порушення, за яке були застосовані штрафні санкції - це саме факт підписання звітних даних актуарієм, кваліфікація якого не відповідає кваліфікаційним вимогам до осіб, які можуть займатися актуарними розрахунками, затвердженим розпорядженням Держфінпослуг від 08 лютого 2010 року № 3519.

Судова колегія вважає,що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

11 березня 2010 року рішенням Держкомпідприємництва «Про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики згідно з вимогами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»№ 51 було запропоновано відповідачу у справі визнати таким, що втратило чинність Розпорядження № 3519.

Відповідачем на наведене рішення була подана скарга до Урядового комітету з питань економічної політики Кабінету Міністрів України, за результатами розгляду якої 28 травня 2010 року скарга відповідача була задоволена та зобовязано Держкомпідприємництво відкликати рішення від 11 березня 2010 року № 51.

У відповідності до частини 1 статті 28 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»рішення спеціально уповноваженого органу про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики підлягає виконанню органом виконавчої влади, щодо регуляторного акта якого було прийнято це рішення, у двомісячний строк з дня прийняття такого рішення, а згідно частини 7 статті 29 цього Закону подання скарги щодо рішення спеціально уповноваженого органу не зупиняє дії цього рішення.

Отже, беручи до уваги, що Держкомпідприємництвом рішення № 51 було прийнято 11 березня 2010 року, а також враховуючи те, що оскарження цього рішення не зупиняє його дії, то з 12 травня 2010 року Розпорядження № 3519 було таким, що втратило чинність у відповідності до вимог до частини 1 статті 28 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»до 28 травня 2010 року, тобто до винесення рішення Урядовим комітетом з питань економічної політики Кабінету Міністрів України.

За таких обставин, 14.07.2010р.2010 року у відповідача були відсутні законні підстави для застосування Розпорядження № 3519 при визначенні правопорушення позивача.

Крім того, відповідно до статті 33 Закону України «Про страхування»страховики зобовязані щоквартально подавати Уповноваженому органу фінансову звітність та інші звітні дані за формою, встановленою Уповноваженим органом, затверджені власником (уповноваженим ним органом) страховика, а також давати на запити Уповноваженого органу необхідні пояснення щодо звітних даних.

Згідно з п. 2.1 Порядку № 39, форми звітних даних складаються у вигляді документів, передбачених цим Порядком, у електронній та паперовій формах. Документи в електронній формі складаються шляхом заповнення українською мовою таблиць та форм, передбачених цим Порядком, за допомогою програмних засобів, які забезпечують формування файлів у форматі, визначеному Держфінпослуг.

Відповідачем не заперечується той факт, що позивач у обсязі та строки, встановлені зазначеним Порядком, подав до Держфінпослуг звітні дані страховика за І квартал 2010 року, яка містить інформацію, що рядки 030 - 045 та 060 - 062 розраховано актуарієм ОСОБА_2, диплом (сертифікат) № 14 від 17 вересня 1999 року, натомість вважає, що оскільки звітні дані були заповнені актуарієм ОСОБА_2, який не мав на те відповідної кваліфікації, у звязку з чим розділ 2 «Показники діяльності із страхування життя»у складі звітності за І квартал 2010 року є неподаним.

З цього приводу суд першої інстанції вірно зазначив, що ні Закон України «Про страхування», ні Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ні Порядок № 39 не передбачають, що підписання відповідних рядків звітності актуарієм, який не відповідає встановленим вимогам, є підставою вважати, що така звітність є неподаною.

Таким чином, на думку суду, висновок відповідача про неподання позивачем розділу 2 «Показники діяльності із страхування життя» у складі звітності за І квартал 2010 року суперечить вимогам вищенаведених Законів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»за ненадання, несвоєчасне надання або надання завідомо недостовірної інформації уповноважений орган застосовує до суб'єктів підприємницької діяльності штрафні санкції у розмірі до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але не більше одного відсотка від розміру статутного (пайового) капіталу юридичної особи субєкта підприємницької діяльності, що вчинила правопорушення.

Оскільки суд встановив факт надання позивачем до Держфінпослуг звітних даних страховика за І квартал 2010 року у обсязі та строки, визначені Порядком № 39, застосування до нього штрафних санкцій на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»є неправомірним.

До того ж, за своєю правовою природою штрафні санкції, встановлені статтею 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», є адміністративно-господарськими санкціями у розумінні статті 238 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідації його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються статтею 239 цього Кодексу, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно з частиною 1 статті 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до субєктів господарювання таку адміністративно-господарську санкцію як адміністративно-господарський штраф.

Статтею 241 Господарського кодексу України передбачено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується субєктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з субєкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Відповідно до вимог статті 218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі для застосування адміністративно-господарських санкцій, є вчинене таким субєктом господарське правопорушення.

В силу частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним ужито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками.

Матеріали справи свідчать, що актуарій ОСОБА_2 надав позивачу послуги з актуарних розрахунків за угодою ,укладеною між ним та позивачем.

На підтвердження своєї кваліфікації та права на здійснення актуарних розрахунків ОСОБА_2 надав позивачу наказ Комітету у справах нагляду за страховою діяльністю від 17 лютого 2000 року № 12, згідно якого він проводить та посвідчує актуарні розрахунки страхових тарифів за всіма видами страхування без обмежень, та копію диплому № 014, виданого 17 вересня 1999 року, який погоджений у тому числі і Комітетом у справах нагляду за страховою діяльністю України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія не вбачає вини позивача в межах спірних правовідносин, що в свою чергу виключає факт господарського правопорушення з його боку та свідчить про відсутність вини позивача в межах спірних правовідносин, а тому постанова про застосування штрафу за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України "Про страхування", актуарними розрахунками можуть займатися особи, які мають відповідну кваліфікацію згідно з вимогами, встановленими Уповноваженим органом, яка підтверджується відповідним свідоцтвом.

Згідно з пунктом 1.4 Кваліфікаційних вимог до осіб, які можуть займатися актуарними розрахунками, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 08 лютого 2005 року № 3519, актуарні розрахунки мають право посвідчувати фізичні особи, які мають кваліфікацію відповідно до цих Кваліфікаційних вимог та отримали свідоцтво на право займатися актуарними розрахунками та посвідчувати їх (далі - Свідоцтво) згідно з додатком 1 до цих вимог.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що порушення цих норм може бути допущено особами, які здійснюють актуарні розрахунки, а не особами, на замовлення яких проводяться такі розрахунки, а тому висновки про порушення позивачем статті 10 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та пункту 1.4 зазначених вище Кваліфікаційних вимог є помилковими.

Враховуючи факт надання позивачем до Держфінпослуг звітних даних страховика за 1 квартал 2010 року у обсязі та строки, визначені Порядком складання звітних даних страховиків, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 03 лютого 2004 року №39, та відсутність вини позивача, беручи до уваги помилковість висновків Акта про порушення позивачем вимог статті 10 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та пункту 1.4 Кваліфікаційних вимог до осіб, які можуть займатися актуарними розрахунками, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 08 лютого 2005 року №3519, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку ,що постанова про застосування штрафу за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг є протиправною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому ч. 5 ст. 254 КАС України і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Зуєва Л.Є.

суддя Кравець О.О.

суддя Єщенко О.В.