Справа № 807/1017/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 876/1339/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 року за позовом ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області та Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

15.06.2015 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом та просила визнати незаконним та скасувати Розпорядження Голови Тячівської районної державної адміністрації від 13 травня 2015 року № 119-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації, головного архітектора Тячівського району. Стягнути з Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської РДА середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

В обґрунтування вимог зазначає, що у зв'язку з розпорядженням тимчасово виконуючого обов'язки голови Тячівської районної державної адміністрації № 119-к від 13 травня 2015 року позивачку було звільнено з роботи відповідно до статті 40 частини 1 пункту 1 Кодексу законів про працю України на підставі Розпорядження т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації від 04 лютого 2015 року № 57 «Про ліквідацію відділу містобудування та архітектури державної адміністрації». Проте вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки Тячівською РДА за правовими ознаками проведено реорганізацію структури райдержадміністрації, а не ліквідацію відповідних відділу та сектору.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Розпорядження Т.в.о голови Тячівської районної державної адміністрації від 13 травня 2015 року № 119-к «Про звільнення ОСОБА_1». Поновлено ОСОБА_1, на роботі на посаді начальника Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації, головного архітектора Тячівського району з 14 травня 2015 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2015 року по 04 січня 2016 року у розмірі 13174,12 грн.. Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації, головного архітектора Тячівського району та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 1646,72 грн..

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Тячівською районною державною адміністрацією Закарпатської області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Зокрема звертає увагу суду на те, що відповідачем було дотримано порядок вивільнення працівників, про що службовців було попереджено та ознайомлено про можливе майбутнє вивільнення із займаних посад не пізніше ніж за два місяці. Вважає, що ОСОБА_1, яка весь період перебувала на лікарняному та не ознайомилась з розпорядженням, на її адресу було надіслано листа від 09.02.2015 року, де її було офіційно повідомлено про ліквідацію відділу містобудування та архітектури у структурі державної адміністрації та надано роз'яснення, що відповідно до ст. 40 Кодексу законів про працю, в період втрати працездатності не забороняється звільнення працівників у випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відтак стверджує, що розпорядження голови державної адміністрації від 13.05.2015 року № 119-к «Про звільнення ОСОБА_1» прийнято відповідно до вимог чинного законодавства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до Розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області «Про призначення ОСОБА_1» займала посаду начальника відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, головного архітектора району.

Відповідно до Розпорядження в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області «Про внесення змін у структуру державної адміністрації» від 04 лютого 2015 року за № 56, у структурі Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області: 1. Ліквідовано сектор житлово-комунального господарства; 2. Утворено відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства чисельністю 5 штатних одиниць.

Також даним розпорядженням затверджено структуру відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської.

Відповідно до Розпорядження в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області «Про ліквідацію відділу містобудування та архітектури державної адміністрації» від 04 лютого 2015 року за № 57, у структурі Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області вирішено ліквідувати відділ містобудування та архітектури.

Розпорядженням утворено ліквідаційну комісію, затверджено голову ліквідаційної комісії, а також зобов'язано голову ліквідаційної комісії здійснити передбачені законодавством заходи, пов'язані з ліквідацією відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації, зобов'язано заступника голови державної адміністрації Каганця В.Й. попередити працівників відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації про можливе майбутнє вивільнення.

13 травня 2015 року згідно з Розпорядженням т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації № 119-к, ОСОБА_1, начальника відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації, головного архітектора району звільнено з 13 травня 2015 року, у зв'язку з ліквідацією відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації з роботи відповідно до статті 40 частини 1 пункту 1 Кодексу законів про працю України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що фактично відбулося припинення відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації та сектору житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації шляхом реорганізації (злиття), оскільки повноваження припинених відділів не передавалися іншим структурним одиницям відповідача, а такі повноваження були об'єднані у новому відділі Тячівської районної державної адміністрації.

Також суд зазначив, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи (Постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2015 року, що ухвалена у справі за № 21-237а11).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Повноваження відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації та сектору житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації, які ліквідовані відповідно до Розпоряджень т.в.о голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 04 лютого 2015 року за №№ 56 та 57, здійснює новостворений відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, який утворено Розпорядженням т.в.о голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 04 лютого 2015 року за № 56 у зв'язку із припиненням відділу містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації та сектору житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації.

Зі змісту Розпоряджень від 04 лютого 2015 року за №№ 56 та 57 вбачається, що зміни в структурі Тячівської районної державної адміністрації були проведені з метою оптимізації структури.

Відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другої зазначеної статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Кодексу законів про працю України, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, розірвання трудового договору на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбувається з обов'язковим додержанням зазначених вимог.

При цьому, суд також враховує і п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, яким роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ч. 1 ст. 40, ч.ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України, суд дійшов вірного висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 01.10.2013 року в справі № 21-319а13.

Відтак, колегія суддів вважає, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Колегія суддів погоджується із твердженням суд першої інстанції, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 17 жовтня 2015 року у справі за № 21-237а11. а тому, у відповідності до вимог ст. 244-2 КАС України, враховується судом при застосуванні вищенаведених норм законодавства.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідачем не було забезпечено позивачеві законодавчо встановлених гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (стаття 492 частини 1-3 КЗпП України).

Більше того, відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації, проте, як вірно зазначалось судом першої інстанції, відділ містобудування та архітектури Тячівської районної державної адміністрації та сектор житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації були припинені шляхом реорганізації їх у відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації, а не ліквідації.

До матеріалів справи долучені два примірники Положення про Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації від 01.03.2013 року за №111, державна реєстрація якого проведена 01.07.2013 року та від 10.03.2015 року №128 на якому відсутні докази здійснення державної реєстрації. У відповідності до умов Положення - Відділ містобудування, архітектури та житлово - комунального господарства Тячівської районної державної адміністрації є структурним підрозділом, підзвітним голові адміністрації, управлінню містобудування та архітектури обласної державної адміністрації. Вказана обставина підтверджується і здійсненням процедури припинення вказаного структурного відділу, що заперечує твердження відповідача щодо здійснення ліквідації установи та відсутності у складі державної районної адміністрації державного органу, на який покладено виконання відповідних функцій у галузі містобудування та архітектури.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач зокрема була звільнена в період її тимчасової непрацездатності, що суперечить ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, матеріали справи засвідчують про те, що Розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області «Про ліквідацію відділу містобудування та архітектури державної адміністрації» від 04 лютого 2015 року за № 57, у відповідності до якого у структурі Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області вирішено ліквідувати відділ містобудування та архітектури, було підписано особою, яка тимчасово виконувала обов'язки голови державної адміністрації - ОСОБА_2. Наказ про звільнення позивача від 13.05.2015 року прийнятий за підписом тимчасово виконуючого обов'язки голови Тячівської районної державної адміністрації - ОСОБА_3. Відповідачем не представлено доказів щодо наділення функціональними обов'язками вказаних осіб на період виконання тимчасових функцій голови районної державної адміністрації.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийнятого оскаржуваного розпорядження

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 року по справі № 807/1017/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 13.06.2016 року.