Справа № 804/9836/15
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2016 рокусправа № 804/9836/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 р.

у справі № 804/9836/15

за позовом дочірнього підприємства «Будівельне управління «Стальмонтаж-109» ТОВ «Стальконструкція-109»

до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Будівельне управління "Стальконструкція-109" ТОВ "Стальмонтаж-109" звернулось до суду з адміністративним позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.05.2015 року № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 88 586,91 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 44 293,46 грн.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позові, зазначив, що висновки перевірки, за результатами якої прийнято податкове повідомлення-рішення, щодо відсутності факту господарських операцій з ТОВ "Днепр" та ТОВ "Астекс Гарант"є необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції мотивована необґрунтованістю та недоведеністю відповідачем тих обставин, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Такі висновки суд обґрунтував встановленими обставинами справи, які підтверджують правомірність формування позивачем податкової звітності з податку на додану вартість з посиланнями на господарські операції за участі ТОВ "Днепр" та ТОВ "Астекс Гарант".

Відповідач - Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідності рішення суду обставинам справи, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що в ході аналізу податкової звітності ТОВ «Астекс Гарант» податкова дійшла висновку, що у названої особи відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат не мають реального товарного характеру.

Оскільки ТОВ «Днепр» не був безпосереднім виконавцем робіт за угодою з ДП БУ «Стальмонтаж-109», а залучав у якості субпідрядника ТОВ «Астекс Гарант», відповідні висновки поширюються також на правовідносини між позивачем та ТОВ «Днепр»

Вказує, що згідно норм податкового законодавства необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Тобто, системний аналіз вказаних норм зазначає, що лише в разі фактичного здійснення господарської операції документ може вважатися первинним та тим самим підтверджувати реальність проведення такої господарської операції. Тому, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Позивачем до суду надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких названа особа просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване.

Позивач зазначає, що посилання податкового органу на відсутність у контрагентів позивача трудових та технічних ресурсів для виконання робіт, передбачених умовами укладених договорів, є безпідставним та не підтверджуються жодними доказами.

Зокрема, вказані доводи Нікопольської ОДПІ спростовуються даними, наведеними у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ «Днепр» () за 4 квартал 2014 року, згідно з якою на підприємстві у вказаний період часу працювало 6 працівників у штаті та 10 працівників за цивільно-правовими угодами, а також повідомленням ТОВ «Астекс Гарант» про залучення 18 працівників за цивільно-правовими угодами для виконання робіт за договорами №СМР12/1-2014 від 01.12.2014р., № СМР12/2-2014 від 01.12.2014р, № СМР12-2014 від 01.12.2014р.

Крім того, відповідач не врахував, що для виконання робіт за спірними договорами підрядними організаціями використовувалась техніка, яка не потребує реєстрації в органах МРЕВ ДАІ та, відповідно, інформація про яку відсутня у внутрішніх базах даних органів ДФС.

Разом з тим, непрямим доказом наявності у ТОВ «Астекс Гарант» та ТОВ «Днепр» необхідних трудових ресурсів та технічних умов для виконання будівельних та ремонтних робіт є наявність Ліцензій ДАБІ України, оскільки вказана ліцензія на провадження господарської діяльності у будівництві може бути видана суб'єкту господарювання лише у разі дотримання організаційних, кваліфікаційних та технологічних умов (Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затверджені наказом Мінрегіонбуду України 27.01.2009р. № 47, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2009 року за № 226/16242).

У судовому засіданні представник відповідача доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав. Зазначив, що в провадженні слідчого відділу фінансових розслідувань Криворізької південної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження за №000040 від 12.12.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, порушеного відносно службових осіб ДП «Будівельне управління «Стальмонтаж-109».

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив з підстав, зазначених у запереченнях на апеляційну скаргу. Пояснив, що здійснення кримінального провадження не пов'язано із перевіркою, за результатами якої винесено податкове повідомлення-рішення, що оскаржується.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку ДП БУ "Стальмонтаж-109" ТОВ "Стальконструкція-109" з питань дотримання вимог податкового законодавства по господарським операціям з постачальниками ТОВ "Днепр" та ТОВ "Астекс Гарант" за період грудень 2014 року.

На результатами перевірки складено акт від 09.04.2015 року № 1161/04-07-22.31102612, яким встановлено порушення ст. 185, ст. 188, ст. 198, ст. 201, ст. 209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 88 586,91 грн., в тому числі за: липень 2014 року - 88 586,91 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 05.05.2015 року № , яким збільшено податок на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем у розмірі 88 586,91 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 44 293,46 грн.

Як зазначено в апеляційній скарзі, підставою для нарахування грошового зобов'язання стали висновки податкового органу щодо відсутності реальних господарських операцій між позивачем та ТОВ "Днепр" та ТОВ "Астекс Гарант".

Дослідивши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Між ДП "Будівельне управління "Стальмонтаж-109" ТОВ "Стальконструкція-109" (замовник) та ТОВ "Астекс Гарант" (підрядник) укладено:

- договір № СМР12-2014 від 01.12.2014 року, відповідно до якого підрядник зобов'язується виконати роботи "Монтаж металевих конструкцій (газоходи, опори), монтаж, устаткування і термоізоляція в зоні спікання об'єкту "Реконструкція пилогазоочисних пристроїв БЗАФ ПАТ "ОГЗК"", надалі іменується роботи, а "замовник" зобов'язується виконати роботи за актом прийняття виконаних робіт (КБ-2в), згідно з договором.

- договір № СМР12/1-2014 від 01.12.2014 року, відповідно до якого підрядник зобов'язується виконати монтаж сандвіч-панелів зони спікання та зони охолодження об'єкту "Реконструкція пилогазоочисних пристроїв надалі іменуються роботи, а "замовник" зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи за актом приймання виконаних робіт (КБ-2в), згідно з договором.

- договір № СМР12/2-2014 від 01.12.2014, відповідно до договору "підрядник" зобов'язується виконати по демонтажу, виготовленню, монтажу і монтажу металевих конструкцій в зоні спікання та зоні охолодження об'єкту "Реконструкція пилогазоочисних пристроїв" надалі іменуються роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи за актом приймання виконаних робіт (КБ-2в), згідно з договором.

Позивачем на підтвердження господарських відносин з ТОВ "Астекс Гарант" до перевірки надано вищевказані договори, акти приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в, рахунки від 10.12.2014 року № 203, від 31.12.2014 року № 204, від 31.12.2014 року № 200; підсумкова відомість ресурсів; розрахунок загально-виробничих витрат до Акту КБ-2в; податкові накладні від 10.12.2014 року № 50, від 31.12.2014 № 51, від 31.12.2014 року № 52, оборотно-сальдова відомість по рахунку 631.

Між ДП "Будівельне управління "Стальмонтаж-109" ТОВ "Стальконструкція-109" та ТОВ "Днепр" було укладено договір підряду від 30.05.2014 року № 28-2014, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати власними силами, у відповідності з умовами даного договору роботи з фарбування металевих конструкцій зони спікання та зони кадіння об'єкта "Реконструкція пилогазоочисних пристроїв".

Позивачем на підтвердження господарських операцій з ТОВ "Днепр" до перевірки надано вищевказаний договір, акти приймання виконаних будівельних робіт КБ2 за грудень 2014 року, підсумкову відомість, рахунок від 29.12.2014 року № 102, податкова накладна від 29.12.2014 року № 12, платіжні доручення від 01.12.2014 року № 544 на суму 10000,00 грн., від 03.12.2014 року № 566 на суму 105 060,00 грн., оборотно-сальдову відомість по рахунку 631.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення витрат понесених, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сум ПДВ, сплачених у складі вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 зазначеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем на підтвердження податкової звітності, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити та обов'язкові відомості щодо здійснення операцій, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

Належних доказів щодо підробки названих документів та складення останніх за відсутності господарських операцій, якими слід вважати відповідні вироки у кримінальних справах, до суду не надано.

Таким чином, позивач підтвердив правомірність показників податкової звітності належними та допустимими доказами, якими згідно ст.14 ПК України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" є документи первинного бухгалтерського та податкового обліку суб'єкта господарювання.

Посилання відповідача на порушення податкового законодавства, допущені контрагентами, не приймаються судом, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 61 Конституції України передбачено індивідуальний характер відповідальності, яка розповсюджується в тому числі і у вигляді персональної відповідальності кожного платника за ведення податкового обліку.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків.

Слід також зазначити, що висновки податкового органу стосовно відсутності у ТОВ «Астекс Гарант» необхідних матеріальних ресурсів базуються виключно на тій обставині, що названою особою не подано фінансовий звіт та податкову декларацію з податку на прибуток за 2014 рік.

Суд зазначає, що названі обставини свідчать про порушення ТОВ «Астекс Гарант» норм податкового законодавства, але не можуть вважатися беззаперечними та належними доказами щодо відсутності виробничих ресурсів, необхідних для виконання угод, укладених з позивачем. Разом з тим, непрямим доказом наявності у ТОВ «Астекс Гарант» та ТОВ «Днепр» необхідних трудових ресурсів та технічних умов для виконання будівельних та ремонтних робіт є наявність Ліцензій ДАБІ України, оскільки вказана ліцензія на провадження господарської діяльності у будівництві може бути видана суб'єкту господарювання лише у разі дотримання організаційних, кваліфікаційних та технологічних умов (Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затверджені наказом Мінрегіонбуду України 27.01.2009р. № 47, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2009 року за № 226/16242). При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що доказів на спростування факту отримання ліцензій відповідачем не надано.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що податковим органом також було проведено планову перевірку позивача за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої відкрито кримінальне провадження № 0000040 від 12.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Суд апеляційної інстанції доводів ОДПІ про наявність матеріалів кримінального провадження відносно посадових осіб ДП «Будівельне управління «Стальмонтаж-109» ТОВ «Стальконструкція-109» не приймає з тих підстав, що вирок суду на момент вирішення справи відсутній

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог є правомірним, доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду від 17 листопада 2015 року, виходячи з чого дане судове рішення необхідно залишити без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року Нікопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі. Згідно ч.1 ст.98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року у справі № 804/9836/15 - залишити без змін.

Стягнути з Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (, 53210, Дніпропетровська область, м.Нікополь, пр..Трубників, 27) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2923, 37 грн. за реквізитами:

отримувач коштів УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37989274 Банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м.Дніпропетровськ Код банку отримувача (МФО)805012 Рахунок отримувача 1004 Код класифікації доходів бюджету 22030101.

призначення платежу: *; 101; судовий збір: за апеляційною скаргою Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ().

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун