Справа № 800/259/16
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року м. Київ справа № 800/259/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Цуркана М.І. (головуючий),
Гончар Л.Я., Маслія В.І., Єрьоміна А.В., Черпіцької Л.Т.,
секретар судового засідання - Коцюрба В.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_6,

представника Вищої ради юстиції - Белінської О.В.,

представника Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Білопольської Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Вищої ради юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання незаконним та скасування рішення,

у с т а н о в и л а:

25 квітня 2016 року ОСОБА_6 подав до Вищого адміністративного суду України позов до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому, посилаючись на порушення відповідачем процедури призначення кандидата на посаду судді, передбаченої Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2453-VI), просив визнати незаконним та скасувати рішення ВРЮ від 31 березня 2016 року № 723/0/15-16 про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_6 на посаду судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, зобов'язати відповідача розглянути матеріали про внесення подання Президентові України про призначення його на посаду судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Зазначав, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на те, що відповідачем при його прийнятті взято до уваги обставини, які, відповідно до чинного законодавства, не мають юридичного значення.

У письмових запереченнях ВРЮ посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято у порядку та з урахуванням положень Закону № 2453-VI, Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Закон № 22/98-ВР), Рішення Конституційного Суду України від 21 червня 2011 року № 7-рп/2011, тобто в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, зокрема, рішення прийнято обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, безсторонньо, добросовісно та розсудливо.

У письмових поясненнях Комісія зазначила, що обставин, які б могли перешкоджати призначенню ОСОБА_6 на посаду судді вперше, нею не виявлено.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, зазначала, що ВРЮ правомірно прийняла оскаржуване рішення.

Представники ВККС у судовому засіданні пояснила, що у вирішенні спору покладається на суд.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Свій висновок суд обґрунтовує таким.

Щодо фактичних обставин справи.

5 грудня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до Комісії із заявою про участь у доборі кандидатів на посаду судді вперше, оголошеному 5 листопада 2012 року, та подав документи, передбачені статтею 67 Закону № 2453-VI (а.с. 63 т. 1).

Рішенням Комісії від 13 грудня 2012 року № 1858/пп-12 ОСОБА_6 допущений до участі у доборі кандидатів на посаду судді вперше та складення анонімного тестування (іспиту) на виявлення рівня загальних теоретичних знань у галузі права.

ОСОБА_6 20 грудня 2012 року успішно пройшов анонімне тестування (іспит) на виявлення рівня загальних теоретичних знань у галузі права та рішенням Комісії від 25 грудня 2012 року № 1867/пп-12 направлений до Національної школи суддів України для проходження спеціальної підготовки.

У зв'язку з успішним проходженням спеціальної підготовки на посаду судді рішенням Комісії від 29 серпня 2013 року № 381/пп-13 ОСОБА_6 допущений до складення кваліфікаційного іспиту.

За результатом кваліфікаційного іспиту ОСОБА_6 набрав 70,5 балу і рішенням Комісії від 23 грудня 2013 року № 1127/пп-13 визнаний таким, що успішно його склав та зарахований до резерву на заміщення вакантних посад суддів.

Рішенням Комісії від 14 травня 2015 року № 33/зп-15 оголошено конкурс на зайняття 145 вакантних посад суддів у 94 місцевих судах загальної юрисдикції, у тому числі на зайняття однієї вакантної посади судді в Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області, серед кандидатів на посаду судді вперше, які перебувають у резерві на заміщення вакантних посад суддів.

ОСОБА_6 28 травня 2015 року подав до Комісії заяву про участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до критеріїв конкурсного добору, передбачених статтею 73 Закону № 2453-VI, рішенням Комісії від 16 червня 2015 року № 13/пп-15 позивача визначено попереднім переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 248-249 т. 1).

Розглянувши питання про рекомендування ОСОБА_6 для призначення на посаду судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ВККС прийняла рішення від 20 жовтня 2015 року № 255/пп-15 про рекомендування його для призначення на посаду судді цього суду (а.с. 250- 252 т. 1).

1 грудня 2015 року вказана рекомендація разом з особовою справою кандидата надійшла до ВРЮ.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалу між членами ВРЮ від 5 грудня 2015 року вказані матеріали передані члену ВРЮ для проведення перевірки щодо дотримання передбаченого Законом № 2453-VI порядку призначення на посаду судді вперше (а.с. 27 т. 2).

У ході проведення перевірки членом ВРЮ зроблено ряд запитів стосовно позивача до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, ВККС, Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Під час перевірки матеріалів встановлено, що 26 червня 2015 року за вхідним № 1991/0/8-15 (а.с. 181-184 т. 1) та 16 вересня 2015 року за вхідним № 01-11607/15 (направлене Адміністрацією Президента України) до ВРЮ надійшло колективне звернення суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, в якому зазначено, що, працюючи адвокатом, ОСОБА_6 з метою заволодіння нерухомістю звертався до суду з позовами про відчуження квартир, будинків, використовуючи підроблені документи. Ці обставини, як вказано у зверненні, підтверджуються матеріалами цивільних справ, тому суддями зазначеного суду висловлено негативне ставлення до кандидата на посаду судді ОСОБА_6, оскільки, на їхню думку, він за своїми моральними якостями не може займати таку посаду.

Оскільки на час надходження вказаних звернень до ВРЮ Комісією ще не було прийнято рішення щодо направлення рекомендації до ВРЮ про внесення подання про призначення ОСОБА_6 на посаду судді, копії цих звернень листами від 8 липня 2015 року № 4283/0/9-15 та від 6 жовтня 2015 року № 6122/0/9-15 направлені до ВККС (а.с. 46 т. 2).

Комісія листом від 23 липня 2015 року за вхідним № 2286/0/8-15 повідомила, що звернення суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області нею зареєстровані та будуть враховані при вирішенні питання про рекомендування ОСОБА_6 на посаду судді (а.с. 47 т. 2).

Однак під час опрацювання матеріалів особової справи членом ВРЮ встановлено, що документів стосовно перевірки Комісією фактів, викладених у колективному зверненні суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, не виявлено.

4 січня 2016 року за вхідним № 11/0/8-16 на запит члена ВРЮ Головою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлені матеріали цивільних справ № 2-1578/11, № 0426/1906/2012 (провадження № 2/0182/1849/2013) на підтвердження відомостей, зазначених у колективному зверненні суддів. Крім того, повідомлено, що надати копії матеріалів інших справ неможливо, оскільки вони направлені для розгляду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с. 38 т. 2).

З матеріалів цивільних справ, наданих судом, ВРЮ встановлено, що спори у зазначених справах стосуються прав на нерухоме майно (житлові приміщення), а кандидат на посаду судді ОСОБА_6 брав у них участь як представник сторони.

На запит члена ВРЮ 5 січня 2016 року за вхідним № 44/0/8-16 від ВККС надійшло пояснення щодо розгляду колективного звернення суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області стосовно кандидата на посаду судді ОСОБА_6 Комісією зазначено, що для перевірки відомостей, викладених у зверненні, були направлені запити до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, ГУМВС у Дніпропетровській області, Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ, а також до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. За результатами проведеної перевірки Комісією не встановлено визначених Законом № 2453-VI обставин, які б перешкоджали рекомендуванню ОСОБА_6 на посаду судді (а.с. 29 т. 2).

3 лютого 2016 року за вхідним № 355/0/8-16 на запит члена ВРЮ надійшов лист Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, де зазначено, що ОСОБА_6 за весь період зайняття адвокатською практикою з квітня 2011 року до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

15 лютого 2016 року на запит члена ВРЮ від Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області надійшов лист (а.с. 31-37 т. 2), у якому зазначено, що 30 квітня 2010 року постановою в.о. Нікопольського міжрайонного прокурора на підставі матеріалів перевірки з питань додержання законодавства при відчуженні квартири порушено кримінальну справу № 32109041 за фактом підроблення офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками частини другої статті 366 КК України.

У ході перевірки, проведеної Нікопольскою місцевою прокуратурою Дніпропетровської області, а також аналізу матеріалів цивільних справ, наданих Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, встановлено таке.

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява від імені ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_6, що діяв на підставі довіреності від 13 травня 2008 року, до територіальної громади міста Нікополь про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 26 травня 2008 року ухвалено заочне рішення у цій справі, яким встановлено факт належності позивачу правовстановлюючого документа - Свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року та визнано за нею право власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_10 та сина ОСОБА_11 На підставі довіреності від імені ОСОБА_9 та вказаного рішення суду Нікопольське МБТІ зареєструвало право власності на вказану квартиру, яка в подальшому була відчужена. Прокуратурою встановлено, що у довіреностях, якими ОСОБА_9 уповноважила ОСОБА_6 бути її представником, ОСОБА_12 продати власну квартиру, були зазначені паспортні дані ОСОБА_9, проте згідно з відповіддю СГІРФО Нікопольського МВ такий паспорт не видавався, а ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. 5 липня 2008 року ОСОБА_12, яка діяла від імені ОСОБА_9, продала вказане житло ОСОБА_13, а 30 липня 2008 року ОСОБА_13 продав зазначену квартиру ОСОБА_14 За наданими Нікопольською місцевою прокуратурою Дніпропетровської області ВРЮ відомостями, триває слідство за вищевказаними фактами.

7 травня 2010 року Нікопольський міжрайонний прокурор звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою в інтересах виконавчого комітету Нікопольської міської ради про перегляд заочного рішення від 26 травня 2008 року за нововиявленими обставинами. Нікопольський міськрайонний суд ухвалою від 18 травня 2010 року заочне рішення від 26 травня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_9 до територіальної громади м. Нікополя про визнання права власності в порядку спадкування за законом скасував.

4 червня 2010 року Нікопольський міжрайонний прокурор звернувся до Нікопольського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_14, ОСОБА_13, треті особи на стороні відповідача - Державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачова Л.П., ОСОБА_12, про визнання спадщини відумерлою, витребування майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Представником відповідача ОСОБА_13 у вказаній справі виступав ОСОБА_6

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 26 липня 2011 року в задоволенні позову Нікопольського міжрайонного прокурора відмовив (а.с. 194-198 т. 1). Проте це рішення скасовано судом апеляційної інстанції, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_13, та витребувано квартиру на користь територіальної громади м. Нікополя в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради.

У справі № 0426/1906/2012 заочним рішенням від 19 листопада 2012 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області задовольнив позов ОСОБА_16 до виконкому Нікопольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом; встановлено факт проживання однією сім'єю понад п'ять років ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_18; визнано за ОСОБА_16 право власності на квартиру. У судовому засіданні позивач ОСОБА_16 пояснила, що проживала разом із вказаними особами як дитина та брала участь у веденні спільного господарства.

Представник виконавчого комітету Нікопольської міської ради звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд вказаного заочного рішення від 19 листопада 2012 року, внаслідок чого воно скасовано, а справу призначено до нового розгляду.

Проте представник ОСОБА_16 ОСОБА_6 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про відмову від позову та закриття провадження у справі, за наслідком розгляду якої ухвалою від 11 березня 2013 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області вказану заяву задовольнив (а.с. 203 т. 1).

У справі № 182/3308/13-ц Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 17 червня 2013 року за позовом ОСОБА_19 до виконкому Нікопольської міської ради встановив факт проживання однією сім'єю понад п'ять років ОСОБА_19 та ОСОБА_17 і ОСОБА_18, визнав за ОСОБА_19 право власності на квартиру. У матеріалах справи факт проживання однією сім'єю позивача з вказаними особами, факт ведення спільного господарства встановлено лише на підставі пояснень позивача та показань свідків, що проживають в іншому районі м. Нікополя (а.с. 204- 205 т. 1).

До матеріалів вищевказаної справи додані свідоцтва про смерть ОСОБА_17 і ОСОБА_18, які, за відомостями Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області, є недійсними.

Нікопольським міжрайонним прокурором рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року оскаржено до суду апеляційної інстанції, внаслідок чого воно скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_19 до виконкому Нікопольської міської ради відмовлено.

При цьому ОСОБА_19 спірну квартиру продав ОСОБА_20 (матері ОСОБА_6).

Нікопольський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради з позовом до ОСОБА_19, ОСОБА_20, реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровської області, Державної реєстраційної служби України, приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Мігунова С.О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора (справа № 182/2461/14-ц).

Рішенням від 15 квітня 2015 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області позов задовольнив частково. Визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 746; скасував рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Мігунова С.О, скасував рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України щодо реєстрації за ОСОБА_19 права власності на квартиру; в задоволенні інших позовних вимог Нікопольському міжрайонному прокурору Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради відмовив (а.с. 206-212 т. 1).

14 липня 2015 року апеляцій суд Дніпропетровської області рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасував, у задоволенні позовних вимог Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради відмовив. На цей час справу розглядає суд касаційної інстанції (а.с. 213 т. 1).

Представником ОСОБА_20 у вказаній справі був ОСОБА_6

Крім того, за відомостями Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, вироками Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_19 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України (вирок законної сили на час отримання інформації не набрав). А також визнано винними ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 384 КК України, оскільки останні надали неправдиві свідчення у суді, якими підтвердили проживання ОСОБА_19 з ОСОБА_17 і ОСОБА_18 однією сім'єю (вироки набрали законної сили).

На засіданні Вищої ради юстиції ОСОБА_6 пояснив, що відомості, викладені у зверненні суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, не відповідають дійсності, а саме звернення було результатом тиску на суддів з боку колишнього голови цього суду, стверджував, що в нього нормальні особисті стосунки з суддями, які підписали звернення. Крім того, відповідаючи на запитання членів Вищої ради юстиції, повідомив, що він, здійснюючи адвокатську діяльність, іноді звертається до суддів цього суду за юридичними порадами чи консультується з питань практики застосування законодавства.

З урахуванням встановлених обставин ВРЮ дійшла висновку, що така поведінка ОСОБА_6 як адвоката може нести загрозу потенційного конфлікту інтересів та має ознаки порушення правил професійної етики.

Усі вказані вище відомості, на думку ВРЮ, обґрунтовано ставлять під сумнів не лише особисті та моральні якості кандидата на посаду судді ОСОБА_6, а також і готовність його здійснювати правосуддя взагалі, враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2453-VI суддя здійснює правосуддя на основі Конституції України і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права, а також те, що частина четверта статті 55 цього Закону покладає на суддю обов'язок додержуватися присяги, що полягає у публічному односторонньому зобов'язанні об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов'язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

За результатами розгляду матеріалів щодо внесення подання Президентові України про призначення кандидата ОСОБА_6 на посаду судді місцевого суду ВРЮ 31 березня 2016 року прийняла оскаржуване рішення про відмову у внесенні такого подання (а.с. 18-24 т. 2).

Також встановлено, що 18 квітня 2016 року до ВРЮ надійшло звернення суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, які після перегляду відеозапису засідання ВРЮ від 31 березня 2016 року заперечили твердження позивача щодо прийняття їх попереднього звернення під тиском та нібито дружніх стосунків між ним та суддями (а.с. 52 т. 2).

Правове регулювання спору.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

За змістом статей 124, 127 Конституції України, частини другої статті 1 Закону № 2453-VI правосуддя здійснюють професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні.

Відповідно до частини третьої статті 127 Конституції України на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п'яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Згідно зі статтею 131 Конституції України в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої належить, зокрема, внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.

Порядок обрання суддів на посади та участь ВРЮ у формуванні суддівського корпусу регулюється розділом IV Закону № 2453-VI та статтею 29 Закону № 22/98-ВР відповідно.

Так, за правилами статті 66 Закону № 2453-VI (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про участь у доборі кандидатів на посаду судді вперше) призначення на посаду судді вперше здійснюється виключно в порядку, визначеному цим Законом, та включає такі стадії: розміщення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на своєму веб-порталі оголошення про проведення добору кандидатів на посаду судді з урахуванням прогнозованої кількості вакантних посад суддів та опублікування такого оголошення у визначених нею друкованих засобах масової інформації; подання особами, які виявили бажання стати суддею, до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відповідної заяви та документів, визначених цим Законом; здійснення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на основі поданих кандидатами на посаду судді документів перевірки відповідності осіб вимогам, установленим до кандидата на посаду судді, та організація проведення стосовно них спеціальної перевірки в порядку, визначеному законом; складення особами, які відповідають установленим вимогам до кандидата на посаду судді, іспиту перед Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на виявлення рівня загальних теоретичних знань у галузі права; направлення кандидатів, які успішно склали іспит та пройшли необхідні перевірки, для проходження спеціальної підготовки; допуск кандидатів, які успішно пройшли спеціальну підготовку, до складення кваліфікаційного іспиту перед Вищою кваліфікаційною комісією суддів України; визначення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України рейтингу кандидатів на посаду судді за результатами складення кваліфікаційного іспиту, зарахування їх до резерву на заміщення вакантних посад судді; оголошення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України у разі відкриття вакантних посад суддів конкурсу на заміщення таких посад серед кандидатів, які перебувають у резерві; проведення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, виходячи з рейтингу кандидата відповідно до кількості наявних вакантних посад судді добору серед кандидатів, які взяли участь у конкурсі, та внесення рекомендації Вищій раді юстиції про призначення кандидата на посаду судді; розгляд на засіданні Вищої ради юстиції відповідно до рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України питання про призначення кандидата на посаду судді та внесення в разі прийняття позитивного рішення подання Президентові України про призначення кандидата на посаду судді; прийняття Президентом України рішення про призначення кандидата на посаду судді.

Частиною першою статті 68 Закону № 2453-VI (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про участь у доборі кандидатів на посаду судді вперше) визначено, що добір кандидатів на посаду судді полягає у проходженні ними анонімного тестування (іспиту) з метою виявлення рівня їх загальних теоретичних знань та проведенні щодо них спеціальної перевірки відповідності їх установленим вимогам до кандидата на посаду судді.

Частина друга цієї статті визначає, що для проведення спеціальної перевірки Вища кваліфікаційна комісія суддів України має право збирати інформацію про кандидата, звертатися із запитами для отримання інформації про кандидата на посаду судді до підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а частина третя цієї статті передбачає, що організації та громадяни мають право подавати до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України інформацію про кандидатів на посаду судді.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону № 2453-VI (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про участь у доборі кандидатів на посаду судді вперше) кваліфікаційний іспит полягає у виявленні належних теоретичних знань та рівня професійної підготовки кандидата на посаду судді, ступеня його готовності здійснювати правосуддя з питань юрисдикції відповідного суду, а також особистих і моральних якостей кандидата. Аналогічні вимоги передбачені статтею 69 Закону № 2453-VI в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII.

Перевірка особистих морально-психологічних якостей кандидата на посаду судді є невід'ємною складовою порядку призначення на посаду судді вперше, передбаченого статтями 66, 69 Закону № 2453-VI (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII).

Згідно з пунктом 4.3 Положення про проведення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України конкурсу на зайняття вакантної посади судді місцевого суду загальної юрисдикції серед кандидатів на посаду судді вперше, зарахованих до резерву на заміщення вакантних посад суддів, затвердженого рішенням Комісії від 23 квітня 2015 року, рекомендацією є індивідуальне для кожного кандидата рішення про рекомендування його на посаду судді конкретного місцевого суду, яке відображає об'єктивну інформацію про кандидата, в тому числі щодо проходження цим кандидатом визначених Законом стадій призначення на посаду судді вперше. Вирішуючи питання про рекомендування кандидата для призначення на посаду судді чи відмову в рекомендуванні, Комісія враховує відомості про кандидата, що отримані протягом строку його перебування в резерві на заміщення вакантних посад суддів.

Статтею 29 Закону № 22/98-ВР (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) встановлено, що Вища рада юстиції приймає рішення щодо внесення подання про призначення на посаду судді вперше на підставі розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, до якої обов'язково додається особова справа кандидата на посаду судді вперше та будь-які інші матеріали, які дають змогу перевірити дотримання передбаченого Законом № 2453-VI порядку призначення на посаду судді вперше. У разі необхідності Вища рада юстиції має право отримувати такі матеріали від Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, робити запити до будь-яких підприємств, установ та організацій з метою перевірки відповідної інформації.

Кандидатура на посаду судді розглядається після доповіді члена Вищої ради юстиції, який діє за дорученням відповідної секції, яка попередньо проводить перевірку дотримання передбаченого Законом № 2453-VI порядку призначення на посаду судді вперше.

У разі встановлення порушень порядку, які призвели або могли призвести до неправильних результатів добору, Вища рада юстиції приймає вмотивоване рішення про відмову у внесенні подання щодо призначення кандидата (кандидатів) на посаду судді, а також визначає дії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, необхідні для усунення наслідків цих порушень.

Рішення ВРЮ, прийняте за наслідками розгляду подання про призначення на посаду судді вперше, як це випливає з пункту 7 частини першої статті 27 Закону № 22/98-ВР, є актом ВРЮ.

Такий акт ВРЮ може бути предметом судового оскарження і відповідно до статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядається Вищим адміністративним судом України як судом першої інстанції.

Юридична оцінка встановлених обставин справи.

У пункті 15 частини першої статті 3 КАС України наведено визначення публічної служби, до якої, зокрема, належить професійна діяльність суддів.

Зі змісту пункту 2 частини другої статті 17 КАС України спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, а отже і на суддівську службу, є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Крім того, як уже зазначалося, належність такого спору до юрисдикції адміністративних судів уточнено у статті 171-1 КАС України.

Завданням адміністративного судочинства, як вбачається з частини першої статті 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини третьої цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Особливість суддівської служби передбачає доволі складну процедуру відбору і призначення на посаду судді.

Практично в Україні існують два органи, безпосередньо причетні до формування суддівського корпусу, - ВККС та ВРЮ.

При цьому законодавець у статті 1 Закону № 22/98-ВР наголосив, що саме ВРЮ як колегіальний, постійно діючий, незалежний орган є відповідальною за формування незалежного високопрофесійного суддівського корпусу, здатного кваліфіковано, сумлінно та неупереджено здійснювати правосуддя на професійній основі.

Безумовно, така відповідальність потребує наявності відповідних реальних повноважень, зокрема і процедурних.

Абзацом другим частини шостої статті 73 Закону № 2453-VI (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) встановлено, що ВРЮ може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення кандидата суддею виключно з підстав порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.

З цими положеннями кореспондують положення частини четвертої статті 29 Закону № 22/98-ВР (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) про те, що у разі встановлення порушень порядку, які призвели або могли призвести до неправильних результатів добору, ВРЮ приймає вмотивоване рішення про відмову у внесенні подання щодо призначення кандидата (кандидатів) на посаду судді, а також визначає дії ВККС, необхідні для усунення наслідків цих порушень.

Крім того, як вбачається з частини шостої статті 29 Закону № 22/98-ВР (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII), пропозиція про внесення подання Президентові України щодо призначення на посаду судді вважається прийнятою, якщо за неї проголосувало не менше 14 членів ВРЮ. В інших випадках приймається рішення про відмову у внесенні подання щодо призначення кандидата на посаду судді.

Це означає, що наявність рекомендації ВККС не є безумовною підставою для внесення подання. Інше тлумачення правових норм щодо повноважень ВРЮ означатиме зведення її функцій до суто формальних, а обов'язок і відповідальність за формування незалежного високопрофесійного суддівського корпусу буде ілюзорним.

Такий висновок колегії суддів узгоджується із висновками Конституційного Суду України, викладеними у Рішенні у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів № 2453-VI, № 22/98-ВР (справа про повноваження державних органів у сфері судоустрою) від 21 червня 2011 року № 7-рп/2011, з якого вбачається, що надходження до ВРЮ рекомендації Комісії не є безумовною підставою для прийняття ВРЮ рішення про внесення подання про призначення суддею відповідного кандидата на посаду судді. ВРЮ здійснює перевірку даних, які встановлюються під час складення кандидатом на посаду судді кваліфікаційного іспиту. За результатами перевірки, незважаючи на наявність рекомендації Комісії, ВРЮ може і не погодитися з таким рішенням.

Встановивши наявність обґрунтованих сумнівів щодо морально-етичних якостей кандидата ОСОБА_6, ВРЮ правильно запропонувала Комісії перевірити відомості, викладені у зверненні суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Дослідивши зміст проведеної Комісією перевірки, ВРЮ дійшла цілком обґрунтованого висновку про відсутність належних документів щодо перевірки фактів, викладених у колективному зверненні суддів, що дає підстави стверджувати про порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.

Такий висновок суд робить, зокрема, і з оглянутих копій рішень, про які йшлося у зверненні суддів.

Особливо колегія суддів звертає увагу на участь ОСОБА_6 у судовому засіданні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі довіреності від 13 травня 2008 року, виданої ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, як зазначалося, ВРЮ є колегіальним органом і для призначення судді повинна набрати не менше 14 голосів її членів.

З даних протоколу засідання ВРЮ № 8 від 31 березня 2016 року вбачається, що в ньому брали участь 15 членів ВРЮ і всі одноголосно проголосували «проти».

Такі результати голосування не можуть вважатися протиправними, оскільки кандидатура на посаду розглядалася після доповіді, а в процесі співбесіди з членами ВРЮ ОСОБА_6 пояснив, що відомості, викладені у зверненні суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, не відповідають дійсності, а саме звернення було результатом тиску на суддів з боку колишнього голови цього суду, стверджував, що в нього нормальні особисті стосунки із суддями, які підписали звернення. Крім того, відповідаючи на запитання членів ВРЮ, повідомив, що він, здійснюючи адвокатську діяльність, іноді звертається до суддів цього суду за юридичними порадами чи консультується з питань практики застосування законодавства суддями Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Уже самі такі пояснення об'єктивно давали підстави членам ВРЮ сумніватися, що кандидат, працюючи на посаді судді, буде відповідати високим морально-етичним нормам.

Професійні судді виконують конституційну функцію здійснення правосуддя, чим обумовлений їх спеціальний правовий статус. При його визначенні законодавець повноважний установлювати спеціальні вимоги для зайняття таких посад (Рішення Конституційного Суду України від 5 квітня 2011 року № 3-рп/2011).

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 червня 2013 року № 4-рп/2013 зазначено, що аналіз частини другої статті 70 Закону в системному зв'язку зі статтями 66, 68, 71, 91 цього Закону дає підстави для висновку, що закон пов'язує виявлення особистих і моральних якостей кандидатів із проведенням добору та їх призначенням на посаду судді вперше. Конституційний Суд України вважає, що ці повноваження Комісії не обмежені строками чи стадіями проходження кандидатом процедури добору і призначення на посаду судді, тобто Комісія повноважна виявляти особисті й моральні якості кандидата як під час складення ним кваліфікаційного іспиту, так і протягом строку перебування кандидата в резерві на заміщення вакантних посад суддів, у тому числі й під час вирішення питання про рекомендацію кандидата - переможця конкурсу - на зайняття посади судді. Таким чином, правовий механізм добору кандидатів, установлений Законом, забезпечує об'єктивне оцінювання не лише їх професійних, а й особистих і моральних якостей.

Рішення ВРЮ ухвалене на підставі Конституції України, чинного законодавства, з обґрунтованим посиланням і на норми «м'якого права».

Так, ВРЮ послалася на Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, де зазначено, що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві.

Застосовано відповідачем і принцип І (2) (с) Рекомендації № R (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів» (ухвалена Комітетом Міністрів Ради Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13 жовтня 1994 року), який проголошує, що всі рішення стосовно професійної кар'єри суддів повинні мати в основі об'єктивні критерії; як обрання, так і кар'єра суддів повинні базуватись на заслугах, з урахуванням їхньої кваліфікації, чеснот, здібностей та результатів їхньої праці.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення ВРЮ є таким, що не порушило права, свободи чи інтереси позивача.

Посилання ОСОБА_6 на відсутність офіційних підтверджень про його недоброчесну поведінку є формальними, оскільки низькі особисті і моральні якості можуть мати місце і за відсутності офіційного підтвердження такого державними чи іншими установами. Така оцінка є прерогативою органу, який приймає остаточне рішення на підставі всебічного і неупередженого аналізу встановлених ним обставин.

З огляду на викладене твердження ОСОБА_6 про незаконність рішення ВРЮ від 31 березня 2016 року № 723/0/15-16 суд відхиляє.

На підставі викладеного, керуючись статтями 161 - 163, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Вищої ради юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

Л.Я.Гончар

В.І.Маслій

А.В.Єрьомін

Л.Т.Черпіцька