Справа № 803/1412/14
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 р. Справа № 876/8846/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Гользбергер А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 11.07.2014року звернувся з позовом до Головного управління Держземагенства у Волинській області про визнання протиправними дій Головного управління Держземагенства у Волинській області щодо відмови у розгляді клопотання про надання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га в межах Підгайцівської сільської ради та зобов'язання Головного управління Держземагенства у Волинській області розглянути клопотання про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га в межах Підгайцівської сільської ради в порядку та у строки встановлені чинним законодавством України та надати мотивовану відповідь за результатами розгляду клопотання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, звернувся до Головного управління Держземагентства у Волинській області із клопотанням та доданими до нього графічними матеріалами для отримання безоплатно у власність земельної ділянки, а саме: визначення та виділення мені у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га в межах Підгайцівської сільської ради Волинської області із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Листом відповідача від 28.04.2014 року №31-3-0,5-1797/2-14 було відмовлено у розгляді клопотання.

Позивач вважає, що відповідач при розгляді клопотання позивача порушив вимоги ст.81, ст.116, ст.118 та ст.121 Земельного кодексу України, оскільки, саме орган державної влади повинен перевірити клопотання громадянина та встановити чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення державної власності, відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку.

Позивач акцентує увагу на тому, що відповідно до ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, згідно з положеннями Земельного кодексу України чітко встановлений обов'язок органу виконавчої влади надати або дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, однак законодавцем не надано право органу виконавчої влади відмовляти у розгляді клопотання по суті.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що при розгляді відповідачем клопотання про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га в межах Підгайцівської сільської ради порушені вимоги Земельного кодексу України, а відтак просив суд позов задовольнити.

Оскаржуваною постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 року - в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що відповідач при розгляді клопотання позивача порушив вимоги ст.81, ст.116, ст.118 та ст.121 Земельного кодексу України, оскільки, саме орган державної влади повинен перевірити клопотання громадянина та встановити чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення державної власності, відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку.

Позивач акцентує увагу на тому, що відповідно до ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, згідно з положеннями Земельного кодексу України чітко встановлений обов'язок органу виконавчої влади надати або дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, однак законодавцем не надано право органу виконавчої влади відмовляти у розгляді клопотання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні з клопотанням до Головного управління Держземагенства у Волинській області ОСОБА_1 не виконані приписи ч.6 ст.118 ЗК України та не надано відповідачу надати графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Долучені позивачем до клопотання від 21.01.2014 року графічні карти розташування всіх земель, що перебувають на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області не є графічним зображенням розташуванням бажаної земельної ділянки в розумінні ч.6 ст.118 ЗК України, оскільки містить зображення всіх земель, що знаходяться на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області. Таким чином, суд підтримує позицію відповідача про невідповідність поданого позивачем клопотання та доданих до нього документів вимогам ст.118 ЗК України.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що йому не відомо чітко-визначеного місця розташування земельних ділянок на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області, що унеможливлює самостійно визначити місце бажаної земельної ділянки, оскільки, позивач інформацію про наявність розташування земельних ділянок на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області не з'ясовував, до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування із запитом про надати інформації щодо вільних земельних ділянок, що можуть бути передані у власність, не звертався. Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача, що у поданому позивачем клопотанні від 21.01.2014 року відсутнє бажане місце розташування земельної ділянки на графічному матеріалі доданому до вищезазначеного клопотання, а отже у відповідача була відсутня можливість встановити чи відноситься до повноважень Головного управління розпорядження земельними ділянками що знаходяться на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, що діяв в інтересах ОСОБА_1 на підставі договору доручення, звернулись до Головного управління Держземагенства у Волинській області з клопотанням від 21.01.2014 року в якому просили відповідача визначити та виділити без погодження із ОСОБА_1 земельну ділянку орієнтовним розміром до 2,0 га в адміністративних межах Підгайцівської сільської ради, Луцького району, Волинської області з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтовною площею до 2,0 га по передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгайцівської сільської ради, Луцького району, Волинської області. При цьому, в клопотанні зазначено, що Головне управління Держземагенства у Волинській області може розглядати питання про передачі ОСОБА_1 в приватну власність земель в межах норм та адміністративних межах Підгайцівської сільської ради, Луцького району, Волинської області відповідно до графічних матеріалів із зазначеним бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах всієї території, що перебуває в розпорядженні Підгайцівської сільської ради. До клопотання позивачем та його представником надана графічна карта розташування всіх земель, що перебувають на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області.

На клопотання позивача від 21.01.2014 року Головне управління Держземагенства у Волинській області надано письмову відповідь ОСОБА_1 від 28.04.2014 року в якій було зазначено, що під час перевірки поданих матеріалів встановлено відсутність інформації про те, чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення державної власності. Відсутня відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У зв'язку із наведеними обставинами, Головним управлінням Держземагенства у Волинській області запропоновано позивачу повторно звернутись до Головного управління Держземагенства у Волинській області та подати матеріали, які відповідають чинному законодавству.

З'ясувавши обставини спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Земельні правовідносини в України врегульовані Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отже, з на налізу статті 118 ЗК України вбачається, що особа зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, в тому числі, особистого селянського господарства, повинна звернутись із клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, до якого така фізична особа повинна надати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав до клопотання від 21.01.2014 року графічну карту розташування всіх земель, що перебувають на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області, без зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

На думку суду, в розумінні ч.6 ст.118 ЗК України - бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами позначається заявником або уповноваженою особою заявника на фрагментах планово-картографічних матеріалів, оскільки, саме особа яка зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки повинна зазначити бажане місце розташування земельної ділянки для надання можливості органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування встановити до яких земель відноситься бажана земельна ділянка та до чиїх повноважень належить розпорядження цією земельною ділянкою.

Отже, частина 6 статті 118 ЗК України надає право особі зацікавленій в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки визначати бажане місце розташування земельної ділянки, однак, дана норма одночасно і зобов'язує таку особу надати органу, що розглядає клопотання, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування обраної заявником земельної ділянки.

Таким чином, при зверненні з клопотанням до Головного управління Держземагенства у Волинській області ОСОБА_1 не виконані приписи ч.6 ст.118 ЗК України та не надано відповідачу надати графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Долучені позивачем до клопотання від 21.01.2014 року графічні карти розташування всіх земель, що перебувають на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області не є графічним зображенням розташуванням бажаної земельної ділянки в розумінні ч.6 ст.118 ЗК України, оскільки містить зображення всіх земель, що знаходяться на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області.

Таким чином, суд підтримує позицію відповідача про невідповідність поданого позивачем клопотання та доданих до нього документів вимогам ст.118 ЗК України.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що йому не відомо чітко-визначеного місця розташування земельних ділянок на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області, що унеможливлює самостійно визначити місце бажаної земельної ділянки, оскільки, позивач інформацію про наявність розташування земельних ділянок на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області не з'ясовував, до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування із запитом про надати інформації щодо вільних земельних ділянок, що можуть бути передані у власність, не звертався.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача, що у поданому позивачем клопотанні від 21.01.2014 року відсутнє бажане місце розташування земельної ділянки на графічному матеріалі доданому до вищезазначеного клопотання, а отже у відповідача була відсутня можливість встановити чи відноситься до повноважень Головного управління розпорядження земельними ділянками що знаходяться на території села Підгайці, Луцького району, Волинської області.

Крім того, судом встановлено, що Головним управлінням Держземагенства у Волинській області порушені строки розгляду клопотання позивача від 21.01.2014 року встановлені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Згідно частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, судом встановлено, що клопотання позивача та його представника датоване 21.01.2014 року, в той час, як відповідь Головного управління Держземагенства у Волинській області 28.04.2014 року.

В матеріалах справи відсутні письмові докази дати отримання відповідачем клопотання від 21.04.2014 року, однак, в судовому засіданні представник відповідача визнала, що строк розгляду клопотання позивача від 21.01.2014 року Головним управлінням Держземагенства у Волинській області 28.04.2014 року.

Поряд з тим, наслідки порушення місячного строку розгляду такого клопотання регламентовані пунктом 3 частини 7 статті 118 ЗК України, зокрема, в даній нормі зазначено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, в даному випадку законодавець надає право позивачу замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомити відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив, що підставою позову, є правові обставини зафіксовані в рішенні суб'єкта владних повноважень при розгляді клопотання про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. На визнання неправомірними дій відповідача щодо порушення строку розгляду його клопотання в судовому засіданні не наполягав.

В свою чергу суд вважає, що порушення Головним управлінням Держземагенства у Волинській області місячного терміну для розгляду клопотання позивача не є самостійною підставою для задоволення позовних вимог, наслідки порушення місячного строку розгляду клопотання передбачені у пункті 3 частини 7 статті 118 ЗК України, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки, підстави на які посилався відповідач, є обґрунтованими, що свідчать про правомірність дій відповідача та прийнятого ним рішення від 28.04.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, слід відмовити повністю.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 року у справі № 803/1412/14 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар