Справа № 824/2330/14-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Гриціва М.І.,
суддів:Волкова О.Ф., Кривенди О.В., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Вема» до державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (далі - ДПІ), треті особи - ТОВ «Ерміусс», ТОВ «Транс-Груп», про скасування податкових повідомлень-рішень,

установила:

У жовтні 2011 року ТОВ «Вема» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ від 6 жовтня 2011 року №№ , .

На обґрунтування позову послалося на те, що в акті перевірки відповідач дійшов безпідставних висновків щодо завищення суми податкового кредиту та суми валових витрат, відображених ТОВ «Вема» у податкових деклараціях за перевірений період. Позивач вважає, що укладені ним договори з постачальниками нафтопродуктів (ТОВ «Ерімусс» і ТОВ «Транс-Груп») повністю відповідають вимогам законодавства. Всі суми податку на додану вартість (далі - ПДВ), які віднесені до складу податкового кредиту, підтверджені податковими накладними, виписаними належним чином зареєстрованими платниками ПДВ. Інформація про те, що контрагенти на момент здійснення операцій з придбання продукції мали статус платника ПДВ, отримана на офіційному веб-сайті Державної податкової адміністрації України. Крім того, статус контрагентів як платників ПДВ підтверджується свідоцтвами про реєстрацію, виданими відповідними органами податкової служби.

Суди встановили, що ДПІ провела позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вема» з питань своєчасності, достовірності та повноти сплати податків і зборів за період з 1 січня по 31 грудня 2010 року. За наслідками цієї перевірки відповідач склав акт від 8 квітня 2011 року № 935/23-3/21414473 та прийняв (надіслав) податкові повідомлення-рішення від 6 жовтня 2011 року № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ на 1 024 553 грн 75 коп. (у тому числі 819 643 грн - основний платіж та 204 910 грн 75 коп. - штрафні санкції) та № про донарахування ТОВ «Вема» грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1 281 241 грн 25 коп. (у тому числі 1 024 993 грн - основний платіж 256 248 грн 25 коп. - штрафні санкції).

Підставою для зазначених нарахувань став висновок ДПІ про відсутність реальних фінансово-господарських операцій між ТОВ «Вема» та його постачальниками (ТОВ «Ерімусс» і ТОВ «Транс-Груп»), що виключає правомірність формування позивачем у податковому обліку витрат та податкового кредиту за операціями з придбання у цих контрагентів нафтопродуктів (бензину марки А-92 та А-95).

Такий висновок мотивований як наявністю ознак анонімних структур у діяльності цих постачальників (відсутність за місцезнаходженням, не мають майна, основних фондів та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для провадження фактичної господарської діяльності та виконання розглядуваних поставок), так і недостатністю представлених до перевірки первинних документів для встановлення руху активу на шляху від виробника (імпортера) до позивача у справі.

Суди розглядали справу неодноразово.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 червня

2014 року попередні судові рішення були скасовані з направленням справи на новий судовий розгляд. У цьому рішенні касаційний суд вказав на те, що оскільки податкове законодавство пов'язує податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на прибуток та ПДВ на суму понесених витрат [(у тому числі по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)] з реальним виконанням господарської операції та з наявністю первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі її виконання, а такі обставини не були достеменно з'ясовані, то суду першої інстанції під час нового розгляду належить ретельно перевірити рух активів на шляху до платника податків-набувача (позивача у справі) та ретельно дослідити порядок виконання спірних операцій (як-от перевезення товару, його прийняття за кількістю та якістю, сертифікації товару тощо).

При цьому Вищий адміністративний суд України наголосив, що для аналізу сформованих платником відомостей податкового обліку реальність операції визначається як фактичною наявністю і рухом товарів (робіт, послуг), так і реальністю виконання поставки саме задекларованим контрагентом, тобто наявністю прямого зв'язку з конкретним постачальником; наведене зумовлює обов'язок платника належним чином довести реальне виконання господарської операції саме заявленим контрагентом.

Участь такого контрагента має бути істотною для настання правових наслідків господарської операції.

Чернівецький окружний адміністративний суд постановою від 7 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року, позов задовольнив.

Вищий адміністративний суд України постановою від 21 жовтня 2015 року скасував рішення судів попередніх інстанції й ухвалив нове - про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду касаційної інстанції, ТОВ «Вема» звернулося із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України

пункту 7.6 статті 7, підпункту 12.1.1 пункту 12.1 статті 12 Закону України від 28 грудня 1994 року № 344/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на час виникнення спірних відносин) у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового застосування зазначених норм права послалося на ухвали Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2014 року і 26 січня 2015 року (справи №№ К/9991/56396/11, К/9991/60912/11 відповідно).

В аспекті заявленого неоднакового правозастосування, заслухавши пояснення представника заявника, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про таке.

У справі, про перегляд рішення суду касаційної інстанції в якій подано заяву, відмова в задоволенні позову ґрунтується на відомостях про неспроможність виконання господарських операцій, за якими були сформовані податкові зобов'язання, зокрема про те, що не було встановлено, якими саме транспортними засобами здійснювалося перевезення товару у процесі його поставки позивачеві, кому належали ці засоби, хто конкретно залучав необхідні ресурси для виконання цих операцій; не встановлено та не допитано осіб, які здійснювали транспортування товару та вчиняли інші необхідні дії від імені постачальників у процесі виконання цих операцій. Послався суд також і на недослідження руху активів на шляху від виробника (імпортера) до позивача у справі, невстановлення учасників ланцюгової поставки та участь ТОВ «Ерімусс» і ТОВ «Транс-Груп» у такому ланцюгу. Наведене з урахуванням наявності ознак фіктивних суб'єктів господарювання у діяльності ТОВ «Ерімусс» і ТОВ «Транс-Груп» не дозволяє перевірити й істотність участі цих контрагентів у реалізації активу позивача, їх дійсного впливу на правові наслідки спірних операцій.

У судових рішеннях, наданих для порівняння, суд касаційної інстанції зазначив, що механізм господарсько-правових правовідносин підтверджується дійсним товарообігом та рухом грошових коштів з реальними економічними змінами майнового стану у процесі здійснення фактичної господарської діяльності. Це підтверджується тим, що контрагенти позивачів є зареєстрованими платниками ПДВ, мають основні фонди (приміщення, транспорт, устаткування), необхідні для провадження господарської діяльності, належно оформлені первинні документи, як-то акти приймання-передачі паливно-мастильних матеріалів, договори перевезень, договори про надання послуг по прийому залізничних цистерн, акти приймання-передачі паливно-мастильних матеріалів на зберігання (зі зберігання).

Правозастосовні висновки суду касаційної інстанції, які містяться у наданих для порівняння судових рішеннях, за змістом і значенням відрізняються від висновку суду касаційної інстанції, який міститься у рішенні, про перегляд якого подано заяву. Втім неоднакове застосування касаційним судом норм матеріального права зумовлено тим, що зазначені судові рішення ухвалено у правовідносинах, які не є подібними, що унеможливлює їх порівняння, визначення правомірності чи незаконності оскарженого рішення та формулювання висновку про правильне застосування норми матеріального закону щодо спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність неоднакового застосування касаційним судом однієї й тієї самої норми права в подібних правовідносинах, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень, є підставою для відмови в задоволенні заяви.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Вема» відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців
Судді: О.Ф. Волков О.В. Кривенда
П.В. ПанталієнкоО.Б. Прокопенко
І.Л. СамсінО.О. Терлецький