Справа № 456/4188/14а,2а/456/21/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 876/4064/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.03.2015 року за позовом ОСОБА_2 до Дулібської сільської ради, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Дулібскої сільської ради, -

В С Т А Н О В И В:

15.10.2014 року позивач звернулася з адміністративним позовом до суду про визнання незаконним та скасування рішення Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області від 08.06.1995 року «Про розгляд заяви жительки с.Дуліби ОСОБА_3».

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що сільська рада прийняла рішення від 08.06.1995 року, яким вирішила у зв'язку з відсутністю заїзду до будинку ОСОБА_3 відмінити рішення виконавчого комітету від 01.07.1993 р. за № 54 та задовольнити заяву ОСОБА_3 про відкриття прямого проїзду спільного користування, який існував до прийняття рішень виконавчим комітетом Дулібської сільської ради за №№54 і 58 від 01.07.1993 р..

Вважає, що Дулібська сільська рада прийняла необґрунтоване, а разом з тим і незаконне рішення від 08.06.1995 року, тим самим порушила права та охоронювані інтереси позивача, так і попереднього власника будинковолодіння.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.03.2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою задоволити позовні вимоги з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Стрийської районної ради від 26.06.1969 року за № 213 для будівництва житлового будинку була виділена та закріплена за ОСОБА_4 земельна ділянка, площею 0,08 га. На дану земельну ділянку Стрийською районною радою депутатів трудящих було видано свідоцтво на забудову садиби, з якого вбачається, що земельна ділянка під забудову площею 0,08 га виділена за рахунок вільного присадибного фонду колгоспу на підставі рішення правління колгоспу № 2 від 08.10.1966 року.

21 лютого 1997 року приймальною комісією було складено Акт прийняття в експлуатацію індивідуального будинку за № 17.

21 травня 2013 року позивач прийняла у спадщину житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отримавши у спадщину житловий будинок, позивач звернулась в Дулібську сільську раду із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,08 га, проте у надані такого дозволу їй було відмовлено, оскільки згідно запису у погосподарській книзі № 3 за її господарством рахується земельна ділянка площею 0,057 га для обслуговування житлового будинку.

Також позивач отримала у архівному відділі Стрийської районної державної адміністрації рішення виконавчого комітету Дулібської сільської ради від 01.07.1993 року за № 54 «Про розгляд заяв і скарг громадян» та рішення Дулібської сільської ради народних депутатів IV сесії II демократичного скликання від 08.06.1995 року «Про розгляд заяви жителька с. Дуліби ОСОБА_3».

Так, згідно рішення сесії Дулібської сільської ради Стрийського району від 08.06.1995р. задоволено заяву ОСОБА_3, про відкриття прямого проїзду спільного користування, який існував до прийняття рішень виконкому цієї ради від 01.07.1993р. за № 54 і № 58.

Також матеріалами справи встановлено, що рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 01.08.1996р. (цивільна справа № 440/96) задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні проїздом у с. Дуліби Стрийського району та зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні проїздом в с. Дуліби Стрийського району. Ухвалою Львівського обласного суду від 16.09.1996р. про залишення рішення без змін. Рішення вступило в законну силу.

Рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 11.12.1997р. (цивільна справа № 2 - 528/97) за позовом виконкому Дулібської сільської Ради до ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_3 про самовільне захоплення проїзду і позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, зобов'язано ОСОБА_4 повернути самовільно захоплену ділянку площею 1,3 ари в с. Дуліби Стрийського району, вилучивши її з користування і не чинити перешкоди в користуванні даною ділянкою ОСОБА_3 Стягнено з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 400 гривень.

Ухвалою Львівського обласного суду від 12.01.1998р. уточнено резолютивну частину вищевказаного рішення суду, зобов'язано ОСОБА_4 повернути самовільно захоплену земельну ділянку площею 1,3 ари., розташовану в с.Дуліби Стрийського району і не чинити перешкоди в користуванні нею ОСОБА_3.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно актів судового виконавця від 24.01.1997р. та 06.02.1998р. вищевказані судові рішення виконані, чим визнано законність рішення Дулібської сільської ради народних депутатів IV сесії II демократичного скликання від 08.06.1995 року «Про розгляд заяви жительки с. Дуліби ОСОБА_3», а відтак вимоги позивачки є безпідставними.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

За правилами частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 8 КАС строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

За приписом ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно проаналізовано вимоги діючого законодавства, повно та об'єктивно встановлено всі обставини справи, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога позивача про скасування рішення Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області від 08.06.1995 року «Про розгляд заяви жительки с.Дуліби ОСОБА_3» не підлягає до задоволення в зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що неодноразово судами різних інстанцій в порядку ЦПК України розглядались позови де стороною по справі була матір позивача, щодо користування спільного проїзду. Рішення судів прийняті по суті і вступили в законну силу, згідно актів судового виконавця від 24.01.1997р. та 06.02.1998р. судові рішення виконані, чим визнано законність рішення Дулібської сільської ради народних депутатів IV сесії II демократичного скликання від 08.06.1995 року «Про розгляд заяви жительки с. Дуліби ОСОБА_3.

На момент прийняття відповідачем оспорюваного рішення право позивача на об'єкт нерухомості, а відповідно і на використання земельної ділянки для його обслуговування, ще не існувало. Вказані обставини виключають і можливість вважати право позивача порушеним під час прийняття рішення Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області від 08.06.1995 року «Про розгляд заяви жительки с.Дуліби ОСОБА_3», відповідно, відсутні підстави для відновлення такого права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення, а постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.03.2015 року по справі № 456/4188/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 13.06.2016 року.