Справа № 465/3316/16-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

16.06.2016 року Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді - Мартинишин М.О.

при секретарі - Шоробура С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради

про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №302 від 30.06.2015 року «Про знесення самочинно збудованої огорожі та самочинно здійсненої надбудови мансардного поверху і балкону на вул. Цегельського, 10 «а».

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказане розпорядження прийняте відповідачем без дотримання норм чинного законодавства України та з порушенням його прав та інтересів, як власника будинку №10-а на вул.. Л.Цегельського у м.Львові. При прийнятті оскаржуваного розпорядження Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради не встановлено обставин, які є підставою для прийняття рішення про знесення самочинно здійсненої надбудови мансардного поверху і балкону у належному на праві власності позивачу будинку, а також огорожі, спорудженої між прибудинковими територіями будинків на вул.Л.Цегельського, 10-а та вул.Л.Цегельського, 12 у м.Львові. У зв'язку з тим, що про відсутність законних підстав для прийняття оскаржуваного розпорядження позивач дізнався лише після ознайомлення в повному обсязі з документами, які були предметом розгляду міжвіомчої комісії Франківської адміністрації, та після отримання висновку експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 18.03.2016 року, ОСОБА_1 просить суд не позбавляти його права на доступ до суду, яке також закріплено у ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, та визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду із вказаним позовом поважними. Просить позов задоволити.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову заперечив та пояснив, що Франківська районна адміністрація Львівської міської ради при прийнятті розпорядження №302 від 30.06.2015 року діяла у спосіб та порядок, визначені законом, та у відповідності до наданих їй повноважень. Питання про зобов'язання позивача знести самочинно збудовану огорожі та самочинно здійснену надбудову мансардного поверху і балкону на вул. Цегельського, 10 «а» неодноразово розглядалось на засіданні міжвідомчої комісії Франківської адміністрації за зверненнями ЛКП «Затишне». У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 проведено реконструкцію будинку без отримання відповідного дозволу на початок проведення будівельних робіт, не розроблено та не погоджено проект реконструкції до початку здійснення будівельних робіт, будівельні роботи проведено без належного технічного і архітектурного нагляду, а також з врахуванням порушення внаслідок здійснення самочинного будівництва прав третіх осіб - мешканців будинку №12 по вул.Л.Цегельського у м.Львові, прийняття рішення про знесення самочинного будівництва є законним та обґрунтованим. Також представником відповідача зазначено, що позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом пропущено визначений ст.99 КАС України строк звернення до адміністративного суду. Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умовами що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 5 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів. Відповідно до ч.3 вказаної статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником будинку №10-а на вул. Л.Цегельського у м.Львові.

Позивачем збудовану огорожу та здійснено надбудови мансардного поверху і балкону на вул. Цегельського, 10 «а» у м.Львові.

Міжвідомча комісія Франківського району м.Львова протоколом від 23.6.2015 №20 §11 вирішила самочинно збудовану цегляну огорожу вул. Цегельського,10а за рахунок частини прибудинкової території будинку №12 на вул. Цегельського без погодженого робочого проекту та дозволу на ведення будівельних робіт-знести. Самочинно здійснену надбудову мансардного поверху та добудований балкон в будинку №10а вул.Цегельського знести. Будинок провести у попередній стан.

30.06.2015 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі ст.152 ЖК України, ст.376 ЦК України та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року №835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові» прийнято розпорядження №302 «Про знесення самочинно збудованої огорожі та самочинно здійсненої надбудови мансардного поверху і балкону на вул. Цегельського, 10-а. «Про знесення самочинно збудованої огорожі та самочинно здійсненої надбудови мансардного поверху і балкону на вул. Цегельського, 10-а. Вказаним розпорядженням затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 23.06.2015 року №20 §11) про знесення самочинно збудованої цегляної огорожі на захопленій прибудинковій території будинку №12 на вул.Л.Цегельського та знесення самочинного здійсненої надбудови мансардного поверху і балкону в будинку №10-а на вул.Цегельського; зобов'язано ОСОБА_1 - власника будинку №10-а на вул.Л.Цегельського, у місячний термін за власні кошти знести самочинно збудовану цегляну огорожу на захопленій прибудинковій території будинку №12 на вул.Л.Цегельського та знести самочинно здійснену надбудову мансардного поверху і балкону в будинку №10«а» на вул.Л.Цегельського.

З врахуванням матеріалів, які стали підставою для прийняття Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради оскаржуваного розпорядження, а саме: витягу з протоколу засідання МВК в Франківському районі №20 §11 від 23.06.2015 року, попереджень ЛКП «Затишне» №390 від 09.04.2015 року та №570 від 21.05.2015 року на ім'я ОСОБА_1, доповідної директора ЛКП «Затишне» від 15.06.2015 року, доповідної ЛКП «Затишне» №669 від 22.06.2015 року, копій актів ЛКП «Затишне» від 22.05.2015 року та від 22.06.2015 року, акту-попередження від 22.02.2015 року, постанови адмінкомісії при Франківській РА ЛМР №232 від 09.07.2015 року, постанови ДАБІ у Львівській області по справі про адміністративне правопорушення від 23.07.2015 року (копії яких знаходяться у матеріалах справи), розпорядження №302 від 30.06.2016 року прийнято відповідачем у зв'язку з проведення ОСОБА_1 будівельних робіт пов'язаних із спорудженням цегляної огорожі між прибудинковими територіями будинків №10-а та №12 на вул.Л.Цегельського у м.Львові та надбудови мансардного поверху і добудови балкону в будинку № 10-а на вул.Цегельського без погодженого проекту та дозволу на ведення будівельних робіт.

Інших доказів щодо обґрунтування підстав прийняття оскаржуваного розпорядження про зобов'язання знесення позивачем самочинно збудованої огорожі та самочинно здійсненої надбудови мансардного поверху і балкону на вул. Цегельського, 10-а, відповідачем суду не надано.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

За змістом пп.3 п. «б» ч.1 ст.31 Закону №280/97-ВР виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Частиною 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ст.10 ЖК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

За змістом статей 100, 152 цього ж Кодексу виконання власниками/наймачами/ робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду/будинках державного і громадського фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Статею152 ЖК України закріплено положення відповідно до якого, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить відповідності до ст.152 ЖК України провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Здійснення громадянином переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири) без вказаного дозволу є підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, що і мало місце стосовно позивача.

За змістом підпунктів 1.4.1, 1.4.3, 1.4.4 п.1.4 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 25.08.2005 за №927/11207; далі Правила) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих, у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкції будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

Пунктами 4, 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що власники приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Власник квартири зобов'язаний: використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян; не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.

Згідно пп.1.6.5 п.1.6 Положення ознаки і класифікація самочинного будівництва, розширення, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, переобладнання, порушення правил експлуатації житлового фонду, охорони і використання пам'яток культурної спадщини, влаштування малих архітектурних форм є зокрема, перепланування (реконструкція, капітальний ремонт, реставрація) та переобладнання житлових будинків, житлових приміщень за рахунок ліквідації або влаштування таких архітектурно-конструктивних елементів як перегородки, вікна, двері; встановлення (будівництво) тамбурів, сіней, балконів, лоджій, веранд та інше без влаштування фундаментів, а також інженерного обладнання, без дозволу виконавчого органу міської ради і належно затвердженої проектної документації або з істотним відхиленням від проекту.

Ч.1 ст.376 ЦК України визначено, що житловий будинок вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.4, 7 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Зазначене підтверджується й правовим висновком Верховного суду України у справі № 6-381цс15, викладеним у постанові від 24.06.2015 року, у якому зазначено, що згідно із ч.7 ст.376 ЦК України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З врахуванням змісту ст.376 ЦК України та судової практики її застосування, в тому числі правових позицій Верховного суду України, знесення самочинного будівництва є крайнім заходом відповідальності, який може бути застосовано до особи, що його здійснила, і лише за наявності визначених законодавством підстав, тобто у разі порушення прав інших осіб, у випадку істотного відхилення від проекту, що порушує права інших осіб або істотного порушення будівельних норм, якщо буде встановлено неможливість проведення перебудови.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих частинах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

Знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування.

Більше того, згідно із пунктами 2.3, 3.4 розділу VІ ухвали Міської ради від 08.07.2010 №3704 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», з наступними змінами та доповненнями (далі - Ухвала №3704) до повноважень районних адміністрацій, зокрема, належить: здійснення нагляду за станом благоустрою відомчого і приватного житлового фонду…;розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Пункт 5.1 розділу VІ цієї ж Ухвали наділяє районні адміністрації правом на звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Відповідно до пп.4.3.4 п.4.3 «Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету Міської ради від 12.08.2011 №754 (далі - Положення) до повноважень районної адміністрації у сфері будівництва віднесено розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом порядку щодо фактів самочинного будівництва.

Підпунктом 4.5.1 п.4.5 цього ж Положення визначено, що районна адміністрація має повноваження звертатися у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами про демонтаж самочинного будівництва та з інших питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч.1 ст.73 Закону №280/97-ВР).

Згідно з ч.10 ст.59 цього ж Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відтак, суд приходить до висновку щодо протиправності Розпорядження, оскільки воно прийняте за відсутності у відповідача у спірних відносинах необхідного обсягу повноважень на зобов'язання особи у примусовому (розпорядчому, наказному) порядку знести самочинне будівництво та підміни таким чином суду.

Рекомендування (пропозиція, зобов'язання, вимога) особі вчинити певні добровільні дії у формі прийняття обов'язкового для виконання рішення суб'єкта владних повноважень (правового акту), виключається.

В розрізі викладеного, треба констатувати, що складається практика правозастосування, коли визначальною підставою (однією із підстав) при ухваленні судового рішення за позовом відповідного органу місцевого самоврядування про знесення самочинного будівництва є попереднє подібне до Розпорядження рішення такого органу.

При ухваленні цього рішення суд врахував правові позиції сформульовані Верховним Судом України у постановах від 19 листопада 2014 року №6-180цс14 та 17 грудня 2014 року №6-137цс14.

Крім цього, узаконення самочинного будівництва здійснюється у встановленому законом порядку. Зокрема, порядок розгляду звернень про узаконення самочинного будівництва у місті Львові врегульовано Положенням про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженим рішенням Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835.

П.5.1 вказаного Положення визначено, що у кожному конкретному випадку самочинного будівництва щодо особи, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво, міжвідомчою комісією при районних адміністраціях приймається відповідне рішення. Зокрема, відповідно до п.5.1.3 Положення, рішення про знесення самочинного будівництва за кошти особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, у разі: 1) неможливості виділення земельної ділянки для цього будівництва; 2) заперечення виконавчим органом міської ради визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності і не підлягає передачі у власність; 3) порушення прав інших осіб.

В інших випадках, міжвідомчою комісією при районних адміністраціях має бути прийнято рішення про передачу матеріалів до суду з позовом про зобов'язання проведення відповідної перебудови, у разі істотного відхилення будівництва від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, або істотного порушення будівельних норм і правил; при цьому, якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила (здійснює) будівництво (згідно п.5.1.1 Положення); про передачу матеріалів до суду щодо визнання за територіальною громадою міста права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності, якщо це не порушує права інших осіб (згідно п.5.1.2 Положення) або про погодження самочинного будівництва (п.5.1.4 Положення).

Пунктом 4.8 вказаного Положення передбачено, що висновок міжвідомчої комісії при районній адміністрації з рекомендаціями затверджує своїм розпорядженням голова районної адміністрації.

У разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво (п.5.3).

Таким чином, голова районної адміністрації уповноважений лише своїм розпорядженням затвердити відповідний висновок міжвідомчої комісії при районній адміністрації з рекомендаціями, а не такими розпорядженнями зобов'язувати особу демонтувати (знести) самочинне будівництво.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідачем належало запропонувати позивачу в добровільному порядку демонтувати самовільно (на думку відповідача) збудовану огорожу та здійснену надбудову мансардного поверху і балкону на вул. Цегельського, 10-а у м.Львові, а у випадку невиконання в добровільному порядку, - звернутися з позовною заявою в суд.

Також з врахування вказаних правових норм суд приходить до висновку, що відповідач при прийняття оскаржуваного розпорядження зобов'язаний був встановити і підтвердити необхідність застосування положень п.7 ч.2 ст.376 ЦК та п.5.1.3 Положенням про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженим рішенням Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835, в тому щодо істотного відхилення від проекту, що порушує права інших осіб або істотного порушення будівельних норм та неможливість проведення перебудови.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1, є власником житлового будинку на вул. Цегельського, 10-а у м. Львові в цілому, що підтверджується реєстраційним посвідченням Міжміського бюро технічної інвентаризації від 23.07.1966 року, реєстраційними посвідченнями Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 05.03.1998 року. Вказаний будинок збудований у 1961 році та є окремим об'єктом містобудування, не має спільної стіни з іншими будинками, що підтверджується довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 14.09.2015 року № 2/12678. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 360 кв.м., яка закріплена за цим будинком рішенням Виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих № 550 від 04.07.1962 року, що додатково підтверджується листом Відділу Держземагенства у м. Львові № К-1642/0-1806/6-15 від 30.06.2015 року, внаслідок чого ОСОБА_1 - власник житлового будинку, є фактичним користувачем земельної ділянки, закріпленої за будинком.

Станом на 2015 рік у належному на праві власності позивачу житловому будинку проведено реконструкцію з розширенням за рахунок надбудови, а також здійснено влаштування нової підпірної стіни між прибудинковими територіями житлових будинків № 10-а та № 12 на вул. Цегельського у м.Львові в замін раніше існуючої. Реконструкція належного позивачу будинку здійснена на закріпленій за ним земельній ділянці на правах фактичного користування, яка за призначенням відноситься до земель житлової та громадської забудови, в межах існуючої забудови.

Звітом про технічне обстеження та висновки, яке проведене експертом по технічному обстеженню будівель та споруд, інженером-проектувальником ОСОБА_2 у липні 2015 року, підтверджено необхідність проведення будівельно-ремонтних робіт у будинку №10-а по вул.Л.Цегельського у м.Львові щодо заміни конструкцій даху та конструкцій підпірної стіни між прибудинковими територіями житлових будинків №10 «а» та №12 по вул.Л.Цегельського у м.Львові. Вказаним звітом також встановлено, що конструкція підпірної стіни після виконання підсилення, влаштування вертикальної гідроізоляції і влаштування огорожі забезпечує виконання функціонального призначення (стримання підбору ґрунту на перепаді відміток рельєфу) і запобігає зсуву ґрунту та прониканню вологи атмосферних опадів з території будинку «10 «а» на територію будинку №12; влаштування мережі дощової каналізації і нового замощення забезпечує запобігання замокання конструкцій стін будинків №10 «а» та №12 і підпірної стіни; виконання робіт не погіршило загального технічного стану основних несучих конструкцій вказаних будинків і покращило умови їх експлуатації.

Судом встановлено, що перед початком здійснення реконструкції вказаного житлового будинку та облаштування нової підпірної стіни позивачем не отримано всіх дозвільних документів на їх проведення. За вчинення самочинного будівництва ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі постанови Департаменту ДАБІ у Львівській області від 23.07.2015 року та на підставі постанови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 09.07.2015 року.

Для узаконення здійсненої реконструкції будинку ОСОБА_1 відповідно до п.4.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835, звернувся до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації із заявою про отримання висновку про можливість експлуатації проведеного або про можливість закінчення здійсненого (здійснюваного) самочинного будівництва. Звернення позивача не були розглянуті відповідно до вимог Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові.

Судом також встановлено, що позивачем для узаконення здійсненого самочинного будівництва та для підтвердження його проведення з дотриманням вимог державних будівельних норм і не порушення прав третіх осіб, отримано висновки компетентних установ та спеціалістів.

Відповідно до висновку Управління охорони історичного середовища № 04-1027 від 15.05.2015 року підтверджено можливість реконструкції будинку на вул. Цегельського, 10«а» при дотриманні умов інсоляції, дотриманні граничної висоти забудови, здійснення будівництва в межах червоних ліній, дотримання вимог щодо благоустрою, забезпечення умов транспортно-пішохідного зв'язку, дотримання допустимого відсотка забудови земельної ділянки.

Відповідно до висновку про інсоляційний режим житлових приміщень в будинку №12 на вул.Л.Цегельського в м.Львові у зв'язку з реконструкцією житлового будинку №10«а» на вул.Л.Цегельського, складеного архітектором ТзОВ «Галпроект» ОСОБА_3 відповідно до норм ДБН та ДСН, після проведеної реконструкції житлового будинку позивачем забезпечення тривалості інсоляції в житлових приміщеннях будинку на вул.Цегельського,12 у м.Львові є в межах санітарних норм.

Відповідно до Висновку №20/02-16я експертного будівельно-технічного дослідження від 18.03.2016 року, яке виконано спеціалістом - ФОП та судовим експертом ОСОБА_4, підтверджено, що житловий будинок по вул.Цегельського,10 «а» у м.Львові після реконструкції з надбудовою мансардного поверху і балкону зі сторони дворового фасаду, відповідає будівельним, санітарно-технічним та протипожежним нормам, зокрема: п.2.24, 2.27, 2,31, 3.2, 3.6, 5.13 ДБН В.2.2-15-2205 «Житлові будинки. Основні положення», п. 5.9 ДБН В1.1-7-2002 «Пожежна безпека об»єктів будівництва», п.4.3, 8.2, 8.3, 9.7, 10.4 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»; надбудова мансардного поверху і балкону житлового будинку по вул.Цегельського,10 «а» у м.Львові не обмежує можливість використання за призначенням будинку № 12 їх мешканцями, в зв'язку з тим, що влаштована в межах існуючого планування і не обмежує можливості проведення ними ремонтно-будівельних робіт у разі необхідності, що відповідає п.4 ст.357 Цивільного кодексу України; конструкція, яка влаштована між прибудинковими територіями житлових будинків № 10 «а» та № 12 по вул.Цегельського у м.Львові, виконує функцію підпірної стінки.

Доказів наявності істотного відхилення від проекту реконструкції будівництва, наявності порушень державних будівельних України при проведенні позивачем самочинної реконструкцї, неможливості проведення перебудови чи відмова позивача від проведення перебудови, фактичного порушення прав третіх осіб на час прийняття відповідачем оскаржуваного розпорядження, суду не надано та під час розгляду даного адміністративного спору не здобуто.

Встановлені судом обставини та досліджені під час судового розгляду докази, підтверджують відсутність законних підстав у відповідача для прийняття розпорядження №302 від 30.06.2015 року, оскільки знесення самочинного будівництва є крайнім заходом відповідальності та відбувається з чітко передбачених законом підстав, які судом не встановлено.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення із зазначення способу його здійснення та про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Окрім цього, позивач пропустив строк звернення до суду, який просив поновити йому, оскільки він дізнався про протиправність оскаржуваного розпорядження лише 18.03.2016 року після отримання висновку будівельно-технічного дослідження, яким встановлено відсутність підстав для знесення самочинного будівництва на вул. Цегельського,10 «а» у м.Львові.

За наведених обставин, суд вважає, що строк для звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин, а тому на підставі ст.102 КАС України його слід поновити.

Керуючись, ст.ст. 2, 6, 8, 9,11, 17, 18, 69-71, 86, 99,100,102, 104, 128, 158-163, 167, 186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

поновити строк звернення до суду.

позов задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №302 від 30.06.2015 року «Про знесення самочинно збудованої огорожі та самочинно здійсненої надбудови мансардного поверху і балкону на вул. Цегельського, 10 «а».

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд міста Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя Мартинишин М.О.