Справа № 826/4131/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 червня 2016 року 11:28 № 826/4131/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Погрібніченка І.М.,

судді Шулежко В.П.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Дудника А.О.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу №847/к від 10.07.2013 р., стягнення компенсації за відрив від звичайних занять,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу №847/к від 10.07.2013 р., стягнення компенсації за відрив від звичайних занять, мотивуючи позовні вимоги тим, що оскаржуваний наказ видано відповідачем без проведення службового розслідування всупереч вимог Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року №950, упереджено та без встановлення обставин.

В позовній заяві позивач просить суд:

- скасувати наказ Міністерства юстиції України від 10.07.2013 року №847/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» як незаконний з часу його видання;

- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за відрив від звичайних занять (пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати), пов'язану з явкою до суду у даній справі (ст. 91 КАС України).

В ході судового розгляду даної справи позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що наказ Міністерства юстиції України від 11.07.2013 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1», а також матеріали перевірки, яка стала підставою для оголошення догани ОСОБА_1 свідчать про доведеність факту недотримання ОСОБА_1 статей 5, 14 Закону України «Про державну службу України, п.п.2.4, 2.5 Загальних правил поведінки державного службовця та Кодексу етики працівників підрозділу внутрішнього аудиту, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2011 року №1217.

Крім того, представник відповідача стверджує. що на сьогодні підстави для проведення службового розслідування з тих підстав, які зазначає позивач, відсутні.

Розглянувши наявні та надані позивачем та представником відповідача документи і матеріали, заслухавши думку представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста відділу діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту.

03.06.2013 р. заступником начальника - начальником відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3 на ім'я заступника Міністра юстиції - керівника апарату ОСОБА_4 подано доповідну записку щодо неадекватної, зухвалої, агресивної поведінки ОСОБА_1 на зауваження безпосереднього керівника щодо читання ним в робочий час преси, а саме, газети "Сегодня", про що також складено Акт від 03.06.2013 р. про неадекватну, зухвалу та агресивну поведінку працівника - головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_1 В даному акті зазначено, що ОСОБА_1 на зауваження реагував небажанням виконувати вказівки ОСОБА_3

11.06.2013 р. заступником начальника - начальником відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3, начальником відділу внутрішнього аудиту діяльності служб, підприємств та бюджетних установ Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_5, провідним спеціалістом відділу внутрішнього аудиту діяльності служб, підприємств та бюджетних установ Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_6 складено Акт про неадекватну, зухвалу та агресивну поведінку працівника - головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_1 В даному акті зазначено, що на зауваження безпосереднього керівника щодо читання ним в робочий час преси, підійшовши впритул до ОСОБА_3 ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_3 та вдарив окулярами по обличчю.

11.06.2013 р. начальником Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_7 на ім'я заступника Міністра юстиції - керівника апарату ОСОБА_4 подано доповідну записку №18-48/145 щодо неадекватної, зухвалої, агресивної поведінки ОСОБА_1 стосовно реакції на зауваження ОСОБА_3 та просив вжити заходів реагування.

11.06.2013 р. ОСОБА_1 подано заступнику Міністра юстиції - керівнику апарату ОСОБА_4 скаргу на протиправні дії заступника начальника Управління внутрішнього аудиту - начальника відділу ОСОБА_3, в якій повідомляв про те, що 11.06.2013 р. ОСОБА_3 зі столу ОСОБА_1 вихватила газетне видання "Юридична практика", на прохання повернути - не відреагувала, проте начальнику Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3 з умислом неправдиво заявила, що ОСОБА_1 "підняв на неї руку".

14.06.2013 р. заступником начальника - начальником відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3 на ім'я заступника Міністра юстиції - керівника апарату ОСОБА_4 подано доповідну записку щодо агресивної поведінки ОСОБА_1 на зауваження припинення читати пресу в робочий час, яка виявилася в нецензурних висловлюваннях, погрозах, та дій ОСОБА_1, а саме, як зазначено в доповідній записці, застосував фізичну силу - вдарив ОСОБА_3 окулярами по обличчю. Крім того, ОСОБА_3 повідомляла про погіршення стану здоров'я, звернення до лікувального закладу, що підтверджувалося випискою із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого від 14.06.2013 р.

21.06.2013 р. Директором Департаменту кардової роботи та державної служби головному спеціалісту відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_1 листом №14-48/666 на виконання доручення заступника Міністра - керівника апарату ОСОБА_4 запропоновано в термін до 25 червня 2013 року надати письмові пояснення щодо фактів, викладених у доповідній записці заступника начальника - начальника відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3

25.06.2013 р. ОСОБА_1 на ім'я заступника Міністра - керівника апарату ОСОБА_4 надано пояснення.

10.07.2013 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №847/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальністю ОСОБА_1», яким за порушення правил етичної поведінки ОСОБА_1, головному спеціалісту відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту оголошено догану.

Підставою для прийняття даного наказу слугували: доповідні записки керівництва Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_7 та ОСОБА_3. пояснення ОСОБА_1, акти від 03.06.2013 року та 11.06.2013 року, виписка із медичної карти хворого від 14.06.2013 року.

З оскаржуваного наказу вбачається, що 11.06.2013 року головний спеціаліст ОСОБА_1 на зауваження свого безпосереднього начальника відділу ОСОБА_3 щодо припинення читання в робочий час преси, в присутності працівників Управління погрожував їй фізичною розправою та замахнувшись, потрапив окулярами по обличчю, про що свідчить акт, складений 11.06.2013 року працівниками Управління.

При цьому, в даному наказі зазначено, що після зазначеного інциденту ОСОБА_3 звернулась до Ірпінського міського центру первинної медико-санітарної допомоги у зв'язку з погіршенням стану здоров'я, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного, (стаціонарного) хворого від 14.06.2013 року.

З огляду на доповідні записки керівництва Управління протягом тривалого часу головний спеціаліст ОСОБА_1 поводить себе некоректно, систематично не виконує вказівки керівництва.

Наведене в сукупності, як зазначив відповідач, і зумовило прийняття оскаржуваного наказу про оголошення ОСОБА_1 догани.

Позивач, вважаючи, що даний наказ прийнятий безпідставно, без урахування всіх обставин справи, зокрема, проведення службового розслідування, звернувся за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до преамбули Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII, із змінами і доповненнями (далі також - Закон №3723-XII) цей Закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу.

Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Статтею 1 Закону №3723-XII визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Державна служба, відповідно до статті 3 Закону №3723-XII ґрунтується на таких основних принципах, крім іншого, персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни.

Щодо етики поведінки державного службовця статтею 5 Закону №3723-XII встановлено, що державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Пунктом 1.1. Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених Наказом Головного управління державної служби України 04.08.2010 №214, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2010 р. за №1089/18384, із змінами і доповненнями (далі також - Правила поведінки) передбачено, що ці Загальні правила є узагальненням стандартів етичної поведінки, доброчесності та запобігання конфлікту інтересів у діяльності державних службовців та способів врегулювання конфлікту інтересів. Вони ґрунтуються на Конституції України, Законі України "Про правила етичної поведінки" та визначених статтею 3 Закону України "Про державну службу" принципах державної служби, спрямовані на підвищення авторитету державної служби та зміцнення репутації державних службовців, а також інформування громадян про норми поведінки, яких вони мають очікувати від державних службовців.

Згідно з пунктом 2.4. Правил поведінки державний службовець повинен сумлінно виконувати свої посадові обов'язки, дотримуватися високої культури спілкування, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, інших осіб, з якими у нього виникають відносини під час виконання своїх посадових обов'язків.

Державний службовець зобов'язаний не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам суспільства та держави чи негативно вплинути на його репутацію.

Державний службовець має з належною повагою ставитись до прав, обов'язків та законних інтересів громадян, їх об'єднань, а також юридичних осіб, додержуватися загальновизнаних етичних норм поведінки, культури спілкування (уникати нецензурної лексики, не допускати використання підвищеної інтонації під час спілкування), не повинен проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог, допускати прояви бюрократизму, відомчості та місництва, нестриманість у висловлюваннях та не вчиняти дій, що дискредитують орган державної влади або ганьблять репутацію державного службовця (пункт 2.5. Правил поведінки).

Абзацом другим пункту 4.6. Правил поведінки передбачено, що за порушення правил етичної поведінки державні службовці несуть відповідальність відповідно до статті 18 Закону України "Про правила етичної поведінки".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правила етичної поведінки" від 17 травня 2012 року №4722-VI (далі також - Закон №4722-VI, який був чинним на момент виникнення правовідносин) правове регулювання відносин щодо етичної поведінки осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, здійснюється на підставі Конституції України, міжнародних договорів України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", цього Закону та інших нормативно-правових актів, виданих на їх основі.

Пунктом 3 частини першої ст. 2 Закону №4722-VI передбачено, що суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, під час виконання своїх службових повноважень зобов'язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки (ст. 6 Закону №4722-VI).

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, підставою для видання оскаржуваного наказу слугували доповідні записки від 03.06.2013 року та від 14.06.2013 року заступника начальника управління внутрішнього аудиту - начальника відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Міністерства юстиції України ОСОБА_3 на ім'я заступника Міністра юстиції - керівника апарату щодо неадекватності, зухвалої, агресивної поведінки ОСОБА_1 та аналогічні по змісту акти від 03.06.2013 року та від 11.06.2013 року.

Водночас, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04.07.2014 року у справі №367/7893/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнано факт поширення ОСОБА_3, відносно позивача недостовірної інформації, яка за своїм змістом та формою порочать честь, гідність та ділову репутацію, порушує немайнові права, а саме:

- у доповідній записці від 03.06.2013 про те, що «ОСОБА_1 почав вести себе неадекватно, зухвало та агресивно; почав виганяти мене з кабінету та кричати, щоб я зайняла своє місце; продовжуючи кричати сказав, що я ніхто і буде робити те, що йому хочеться; хотів спровокувати сварку і застосувати по мене фізичне насилля»;

- у доповідній записці від 11.06.2013 про те, що «ОСОБА_1 почав агресивно виривати газету; кричати на мене і виганяти з кабінету: погрожувати розправою (він мені щось зробить, що я ніхто); вживав нецензурні слова; штовхнув мене животом і вдарив по обличчю окулярами: шино погрожує застосуванням до мене різних заходів впливу; агресивна та неадекватна поведінка»;

визнано недостовірною інформацію поширену ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1, а саме:

в акті від 03.06.2013 про те, що «ОСОБА_1 почав вести себе неадекватно, зухвало та агресивно; почав виганяти ОСОБА_3 з кабінету та кричати, щоб я зайняла своє місце; продовжуючи кричати сказав, що вона ніхто і буде робити те, що йому хочеться; намагався спровокувати сварку із ОСОБА_3»;

в акті від 11.06.2013 про те, що «ОСОБА_1 почав зухвало та агресивно їй себе, погрожувати та намагався спровокувати сварку із ОСОБА_3; то ОСОБА_1 вдарив ОСОБА_3 окулярами по обличчю».

Зазначене судове рішення набрало законної сили 01.09.2014 року, що підтверджується відповідною відміткою на наявній в матеріалах справи копії судового рішення.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведене в сукупності свідчить, що у судовому порядку визнано недостовірною інформацію, яка за змістом та формою порочить честь, гідність та ділову репутацію, порушує немайнові права, в доповідних записках від 03.06.2013 та від 14.06.2013 та аналогічних по змісту актах від 03.06.2013 та від 11.06.2013.

Враховуючи, що зазначені доповідні записки слугували підставою для прийняття оскаржуваного наказу, суд приходить до висновку, що останній є протиправним.

Відповідно до ст. 14 Закону №3723-XII дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу:

попередження про неповну службову відповідність;

затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Статтею 147 Кодексу про працю України (даті також - КЗпП України) передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина перша ст. 1471 КЗпП України).

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (частина перша ст. 149 КЗпП Україн).

На доповідній записці 14.06.2013 р. заступника начальника - начальника відділу внутрішнього аудиту діяльності апарату та територіальних органів Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3 заступником Міністра юстиції - керівником апарату ОСОБА_4 17.06.2013 р. вчинено резолюцію "Витребувати пояснення від ОСОБА_1", яке, як встановлено судом в межах ст. 149 КЗпП України позивачем надано.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина третя ст. 149 КЗпП України).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, керівником при прийнятті рішення враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку - погрози фізичною розправою, замахнувшись позивач потрапив окулярами по обличчю ОСОБА_3, а також враховано заподіяну шкоду - у зв'язку з погіршенням стану здоров'я після зазначеного інциденту ОСОБА_3 звернулась до Ірпінського міського центру первинної медико-санітарної допомоги.

Водночас, як зазначено судом вище, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04.07.2014 року у справі №367/7893/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації спростовано факт погрози фізичною розправою та потрапляння окулярами по обличчю ОСОБА_3

Крім того, суд зазначає, що сам факт звернення до медичної установи не є доказом наявності заподіяної шкоди, як то перебування на стаціонарному амбулаторному лікуванні чи проходження курсу реабілітації тощо.

Враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ про притягнення ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 91 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Слід мати на увазі, що явка до суду є поважною причиною відсутності на роботі і заробітна плата на цей час за працівником зберігається. Ці витрати лягають на роботодавця і йому не відшкодовуються. Тому, якщо сторона є найманим працівником, компенсацію втраченого заробітку вона вимагати не може, оскільки заробіток не втрачено.

Право на одержання компенсації за втрачений заробіток мають самозайняті особи та підприємці, які забезпечують себе роботою, а отже, і заробітком самостійно.

Заробіток може бути втрачено, якщо він був. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку. Тому для компенсації втраченого заробітку суду слід надати докази, які підтверджують середньомісячний заробіток сторони. При цьому та обставина, що його втрачено, презюмується.

Зважаючи на відсутність доказів щодо втраченого заробітку чи відриву від звичайних занять, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного наказу.

Керуючись ст. ст. 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 10.07.2013 року №847/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» з часу його видання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений 23.06.2015 року.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Погрібніченко І.М.

Суддя Шулежко В.П.