Справа № 815/2488/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2488/16
УХВАЛА

про повернення заяви

23 червня 2016 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали заяви Березівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну сторони виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява Березівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого Постановою старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Березівського міжрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 від 25.02.2016 року на підставі вимоги №ф-276 від 01.02.2013 року, виданої Управлінням Пенсійного фонду України у Березівському районі по сплаті суми недоїмки по єдиному внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування ОСОБА_2 у розмірі 4572,42 грн.

Ухвалою від 27 травня 2016 року адміністративний позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

15.06.2016 року від позивача до суду надійшло клопотання про усунення недоліків у позовній заяві, згідно якого останній пояснює, що питання щодо визначення підсудності справ за заявами про заміну сторони виконавчого провадження при виконанні рішень інших органів законодавчо не визначено, а тому, згідно ч.4 ст.8 КАС України, забороняється відмова в розгляді та вирішення адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства.

Розглянувши подані матеріали, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 264 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, що звернулися з поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі.

Зазначена ст.264 розташована у розділі V Кодексу адміністративного судочинства «Процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень в адміністративних справах».

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України Про виконавче провадження у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, власне ім'я чи по батькові (для фізичної особи), державний виконавець за наявності підтверджуючих документів своєю постановою, яка затверджується начальником відділу, змінює назву сторони виконавчого провадження.

Зазначена норма Закону України Про виконавче провадження кореспондується з нормами КАС України (ст.264) та ЦПК України (ст.378), якими визначено, що у справах розглянутих у порядку адміністративного або цивільного судочинства питання заміни сторони виконавчого провадження вирішується відповідним судом за заявою сторони або державного виконавця. Вирішити вказане питання за власною ініціативою або за заявою відповідної сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання рішення суду, державний виконавець не має права. Винятком є зміна найменування (для юридичної особи) або прізвища, власного ім'я чи по батькові (для фізичної особи) сторони виконавчого провадження. У такому випадку державний виконавець за наявності підтверджуючих документів своєю постановою, яка затверджується начальником відділу, змінює назву сторони виконавчого провадження.

Так, суд зауважує, що питання заміни сторони виконавчого провадження, відкритого не за рішеннями судів, державний виконавець має вирішувати як субєкт владних повноважень, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону визначено права та обовязки державного виконавця.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Поряд з цим, сторони виконавчого провадження, відповідно до ст.12 Закону, мають право, в тому числі, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання.

Відповідно до п.1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012 року під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Підпунктом 1.5.1 п. 5.1 Інструкції визначені вимоги до змісту постанови державного виконавця.

Пунктом 2.13 Інструкції визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження (у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали державний виконавець своєю постановою, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, замінює назву сторони виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова державного виконавця долучаються до виконавчого документа при його направленні за належністю або поверненні його стягувачу чи до суду.

Зазначені норми Інструкції, яка відповідно до п.1.1 розроблена відповідно до Закону України Про виконавче провадження, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначають більш детально повноваження та спосіб їх реалізації державного виконавця по виконанню рішень.

Аналізуючи вищезазначені норми КАС України, ЦПК України, Закону України Про виконавче провадження та Інструкції, вбачається, що державний виконавець, як субєкт владних повноважень, який зобовязаний вживати заходи для примусового виконання рішень, вирішує питання, в тому числі заміни сторони виконавчого провадження, шляхом прийняття постанови. При заміні сторони виконавчого провадження щодо виконання рішень судів підставою для прийняття такої постанови є ухвала відповідного суду про заміну сторони виконавчого провадження. Підставою для заміни сторони виконавчого провадження за іншими виконавчими документами можуть бути заяви, клопотання сторони виконавчого провадження.

Так, заявником не зазначено про наявність звернення останнього до відділу ДВС з відповідною заявою та вирішення наведеного питання, оскільки вимога УПФУ є іншим виконавчим документом у розумінні ЗУ «Про виконавче провадження» та не є рішенням суду, заміна сторони у виконавчому провадженні по виконанню якого передбачена ст.264 розділу розділі V Кодексу адміністративного судочинства України як окреме процесуальне питання, повязане з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до ч. 3 ст. 108 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Так, відповідно до частини сьомої статті 9 КАСУ, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Отже, оскільки у встановлений ухвалою суду від 27.05.2016 року строк зазначені в ухвалі недоліки позивач не усунув, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону та повернути заяву позивачеві.

Керуючись п.1 ч.3 ст. 108, 158-160, 165 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву Березівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну сторони виконавчого провадження - повернути позивачу.

Розяснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду в порядку, передбаченому законом.

Копію ухвали разом з заявою та всіма доданими до неї матеріалами надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ч. 3 ст. 186 КАС України.

Суддя П.П.Марин