Справа № 826/9264/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 червня 2016 року м. Київ № 826/9264/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кобилянський К.М., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами

за позовом ОСОБА_1
до 1) судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 2) судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_8 3) присяжного ОСОБА_2 4) присяжного ОСОБА_3 5) присяжного ОСОБА_4 6) секретаря суду ОСОБА_5
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 (далі - відповідач-1), судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_8 (далі - відповідач-2), присяжного ОСОБА_2 (далі - відповідач-3), присяжного ОСОБА_3 (далі - відповідач-4), присяжного ОСОБА_4 (далі - відповідач-5), секретаря суду ОСОБА_5 (далі - відповідач-7), у якій просить суд:

1. стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.;

2. стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 9 000 000 грн.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З позовної заяви видно, що позивач, звернувся до суду, з вимогою про стягнення моральної матеріальної шкоди, завданої відповідачами під час розгляду кримінальної справи № 703/1635/13к, 1кп/703/3/14 та ухваленні вироку від 07.09.2015.

Пунктом 4.2 рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 (справа щодо конституційності статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України) визначено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

За вимогами частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За положеннями статей 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій та апеляційній інстанціях, в касаційному порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 12.06.2009 у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 статті 3, статті 17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013 вказано, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

За приписом частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У розвиток вказаного положення Європейський суд з прав людини в рішенні від 25.02.1993 у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина 1 статті 6 Конвенції змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі.

Отже, Смілянський міськрайонний суд Черкаської області (в розумінні статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») наділений законодавством України певними процесуальними функціями, які не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді. У спірних правовідносинах суди, які визначені відповідачами у даній справі не виконували владних управлінських функцій.

В такому випадку, вказані позовні вимоги не підсудні Окружному адміністративному суду міста Києва.

Дана позиція узгоджується з позицією Київського апеляційного адміністративного, викладеною в ухвалі від 01.09.2012 по справі № 2а-11816/12/2670 та в ухвалі від 28.01.2015 у справі № 826/17633/14.

Крім того, зі змісту прохальної частини позовної заяви, суд встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогами виключно про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Частиною 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки вимоги про відшкодування коштів вказаними відповідачами самостійно, без вимоги вирішити публічно-правовий спір, суд вважає, що вони не можуть бути розглянуті адміністративним судом та повинні вирішуватись в порядку кримінального судочинства в порядку апеляційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.

На підставі вищенаведеного, частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7, судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_8, присяжного ОСОБА_2, присяжного ОСОБА_3, присяжного ОСОБА_4, секретаря суду ОСОБА_5 про стягнення коштів.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Роз'яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, передбаченим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції, за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.М. Кобилянський