Справа № 447/499/16-а
Суддя: Головатий А. П.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/447/20/16
Справа №447/499/16-а
П О С Т А Н О В А

ІмЕНЕм україни

18.05.2016 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі: головуючого -судді Головатий А. П. , за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М., представника позивача Вітрів І.Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві адміністративну справу за позовом Миколаївської міської ради Львівської області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області про визнанння неправомірними та скасування постанов ,

в с т а н о в и в :

18.02.2016 року Миколаївська міська рада Львівської області пред'явила позов про визнання неправомірними і скасування постанов державного виконавця від 28.01.2016 року та від 29.01.2016 року у виконавчому провадженні №49822439 про стягнення з боржника виконавчого збору та витрати на проведення виконавчих дій. В обґрунтування позову наведено наступне. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2016 року позивач отримав 27.01.2016 року. Відповідно до даної постанови строк самостійного виконання рішення встановлено до 25.01.2016 року. Відповідно до постанови державного виконавця від 28.01.2016 року про стягнення з позивача виконавчого збору зазначено, що виконавчий лист видано 09.12.2015 року, запропоновано строк для самостійного виконання до 16.12.2015 року, у даний строк лист не виконано. Листом від 28.01.2016 року позивач повідомив відповідача про повне виконання виконавчого листа станом на 31.12.2015 року. Листом від 31.12.2016 року позивач повідомив про це також і стягувача. 03.02.2016 року позивач отримав від відповідача лист з оскаржуваними постановами, а також з постановою про повернення виконавчого листа стягувачу. Доказів того, що державним виконавцем було вжито заходів до примусового виконання рішення суду немає.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належно повідомлений про час та місце проведення судового засідання у справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2016 року позивач отримав 27.01.2016 року. Це стверджується відміткою на супровідному листі.

Відповідно до постанови від 18.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження, встановлено термін самостійного виконання рішення до 25.01.2016 року.

Відповідно до постанови державного виконавця від 28.01.2016 року про стягнення з позивача виконавчого збору зазначено, що виконавчий лист видано 09.12.2015 року, запропоновано строк для самостійного виконання до 16.12.2015 року, у даний строк виконавчий лист не виконано. У зв'язку з цим з позивача вирішено стягнути виконавчий збір у розмірі 9554,38 гривень.

Листом від 28.01.2016 року позивач повідомив відповідача про повне виконання виконавчого листа станом на 31.12.2015 року. Листом від 31.12.2015 року позивач повідомив про це стягувача.

Відповідно до постанови від 29.01.2016 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій - у зв'язку з тим, що боржником заборгованість у строк для самостійного виконання рішення не погашено з боржника вирішено стягнути витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 182,88 гривень.

У постанові від 29.01.2016 року про повернення виконвчого документа стягувачеві зазначено, що позивач має відкриті рахунки лише в органах Казначейства, а отже наявна визначена законом заборона щодо звернення стягнення на кошти боржника, тому виконавчий лист слід повернути стягувачу.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір.

Відповідно до ч.5 ст.41 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що позивач виплатив стягувачу суму коштів згідно виконавчого листа ще до відкриття виконавчого провадження, що стверджується платіжним дорученням від 17.11.2015 року, яке було проведено банком 18.11.2015 року та платіжними дорученням від 29.12.2015 року, які були проведені банком 30.12.2015 року.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови слід визнати неправомірними та скасувати, як такі що винесені всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", оскільки рішення суду позивачем виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження, про відкриття виконавчого провадження позивача було повідомлено з запізненням, отже у позивача не було змоги повідомити держваного виконавця про фактичне виконання рішення, при винесенні постанови від 28.01.2016 року державним виконавцем не було з'ясовано чи виконано рішення суду, також суду не надано доказів організації та проведення виконавчих дій у зв'язку з чим з позивача постановою від 29.01.2016 року стягуються витрати на їх проведення, хоча відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно квитанцій від 12.02.2016 року №143 та від 23.02.2016 року №164 позивач сплатив за подання позову судовий збір у розмірі 2756,00 гривень.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, позивачу слід присудити здійснені нею судові витрати за рахунок бюджетних асигнувани відповідача.

Враховуючи вищенаведене, позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 КАС України, ст.ст. 28, 41 Закону України "Про виконавче провадження" , суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задоволити.

Визнати неправомірною і скасувати постанову державного виконавця від 28.01.2016 року у виконавчому провадженні №49822439 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Визнати неправомірною і скасувати постанову державного виконавця від 29.01.2016 року у виконавчому провадженні №49822439 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Присудити Миколаївській міській раді Львівської області понесені нею судові витрати у розмірі 2756,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Головатий А. П.