Справа № 805/1225/16-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 р. Справа №805/1225/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13 год. 40 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаш Г.П.,

при секретарі - Кочетові В.К.,

за участю

позивача - не з'явився,

представника позивача - не з'явився,

представника відповідача - Вірченка Ю.М. (за довіреністю),

представника третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості з заробітної плати, з компенсації за невикористану відпустку, оплати простою у загальному розмірі 24166,29 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості з заробітної плати за жовтень 2014 року в сумі 2777,42 грн. та листопад 2014 року у розмірі 1555,22 грн., стягнення заборгованості з компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2500 грн., стягнення оплати простою за період з травня 2014 року по 27 квітня 2015 року у розмірі 17333,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 02.04.2007 року по 27.04.2015 року працювала старшим державним виконавцем Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області. Проте, починаючи з вересня 2014 року заробітна плата виплачувалась нерегулярно. Так, позивач вказує на те, що на момент звернення до суду у відповідача обліковується заборгованість перед нею із заробітної плати за жовтень 2014 року в сумі 2777,74 грн. та листопад 2014 року в розмірі 1555,22 грн. Крім того, позивач вважає, що відповідачем не сплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2500 грн. Також, позивач зазначає, що відповідачем не оплачено період простою в роботі з 14.04.2014 року по дату звільнення. Таким чином, просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за жовтень 2014 року в сумі 2777,42 грн. та листопад 2014 року у розмірі 1555,22 грн., заборгованість з компенсації за невикористану відпустку у розмірі 2500 грн., заборгованість з оплати простою за період з травня 2014 року по 27 квітня 2015 року у розмірі 17333,33 грн.

Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Позивачем до суду надано заяву про здійснення розгляду справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В матеріалах справи наявні заперечення відповідача, в яких останній вказує на те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 27.08.205 року, проте в позовній заяві остання вказує на те, що з території проведення антитерористичної операції не перемістилась. Відповідач зазначає, що за даними бухгалтерського обліку обліковується кредиторська заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 на суму 3784,50 грн. (нараховано за жовтень 2014 року - 2777,74 грн. та листопад 2014 року - 1555,22 грн., сума виплати 3784,50 грн.). Позивач 17.11.2015 року, 24.12.2015 року та 05.02.2016 року зверталась до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявами стосовно виплати розрахункових коштів при звільненні та заборгованості із заробітної плати з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, на які відповідачем надавались відповіді з посиланням на норми Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595, за приписами яких виплата заборгованості із заробітної плати особам, які перебували у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області можлива лише за умови переміщення таких осіб до населених пунктів, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження. Крім того, відповідач вказує на те, що відповідно до приписів Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» заборгованість із виплати заробітної плати має бути погашена до 31.12.2015 року до моменту їх працевлаштування за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного. Стосовно посилань позивача на наявність заборгованості по оплаті часу простою за період з 14.04.2014 року по дату звільнення відповідач зазначає, що Головне управління з листопада 2014 року переміщено до м. Краматорська Донецької області, при цьому жодних розпорядчих документів Міністерства юстиції України або Головного управління юстиції у Донецькій області щодо введення простою у роботі ГТУЮ у Донецькій області або його територіальних органів, у тому числі Макіївського міського управління юстиції, прийнято не було. Крім того, зауважив, що з грудня 2014 року та до часу звільнення позивач до виконання своїх функціональних обов'язків не приступила, що підтверджено табелями обліку використаного робочого часу. Також відповідач вважає твердження позивача стосовно періоду простою з травня 2014 року по дату її звільнення необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до наявних в матеріалах справи розрахункових листів за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року заробітна плата позивачу виплачувалась у належному розмірі. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 02.04.2007 року по 27.04.2015 року працювала на посаді старшого державного виконавця Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.04.2015 року №850а/1 ОСОБА_2 звільнено з займаної посади з 27.04.2015 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

10.02.2016 року Головним територіальним управління юстиції у Донецькій області видано довідку за №Г-368-0231, відповідно до якої заборгованість із заробітної плати позивачу складає за жовтень 2014 року - 2777,74 грн. та за листопад 2014 року - 1555,22 грн. (нарахований доход). Також, в зазначеній довідці вказано, що сума заборгованості, що підлягає виплаті на користь позивача, складає 3784,50 грн.

Згідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, регулює Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Згідно зі ч.3 ст.7 цього Закону, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За приписами ст.4 Закону №108/95-ВР джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Статтею 116 КЗпП України визначені строки розрахунку при звільненні. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювальну нею суму.

Як вже зазначалось судом, заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає за жовтень 2014 року - 2777,74 грн. та за листопад 2014 року - 1555,22 грн. (нарахований доход, сума заборгованості, що підлягає виплаті на користь позивача, складає 3784,50 грн.).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, наявність заборгованості із заробітної плати позивача в сумі 3784,50 грн. за період жовтень - листопад 2014 року.

Суд критично ставиться до посилань відповідача стосовно врегулювання питання щодо виплати заробітної плати позивачу з огляду на Закон України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" від 13.01.2015 року №85-VIII, виходячи з наступного.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Проте, встановлений даним Законом строк погашення заборгованості із заробітної плати сплинув на момент звернення позивача до суду з даним позовом, з огляду на що посилання відповідача на вказану правову норму є безпідставним.

Крім того, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Так, згідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2015 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015 року, зокрема, визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595.

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 6 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

З матеріалів справи вбачається, що Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області перереєстровано та переміщено з міста Донецьк (неконтрольована територія) до міста Краматорськ (контрольована Україною територія) та продовжує функціонувати.

Отже відповідач зобов'язаний виплатити заборгованість по заробітній платі, однак не виконав зазначений обов'язок, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати ОСОБА_2 за жовтень 2014 року у розмірі 2777,74 коп. та за листопад 2014 року у розмірі 1555,22 коп. (за відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів).

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з компенсації за невикористану відпустку в сумі 2500 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 74 Кодексу Законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ст. 83 цього Кодексу у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні приписи містяться в Законі України «Про відпустки».

З наявного в матеріалах справи наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.05.2016 року №1407/1 вбачається призначення до виплати ОСОБА_2 компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за 16 років стажу державної службу у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за 17 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за 18 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за 19 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку за 20 років стажу державної служби у кількості 15 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку, як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2011 рік у кількості 10 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку, як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2012 рік у кількості 10 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку, як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2013 рік у кількості 10 календарних днів, за невикористану щорічну додаткову відпустку, як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років за 2014 рік у кількості 10 календарних днів,

Згідно довідки-розрахунку від 13.06.2016 року №04.2-17/80 ОСОБА_2 нараховано компенсацію за невикористану відпустку за 115 календарних днів на загальну суму 9564,55 грн. Тобто факт наявності у позивача права на виплату компенсації за невикористану відпустку не є спірним між сторонами.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 11 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористані 115 днів відпустки у розмірі 9564,55 грн. (за відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів).

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати простою в період з травня 2014 року по 27.05.2015 року в сумі 17333,33 грн. суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що накази щодо встановлення простою в роботі Совєтського ВДВС Макіївського міського управління юстиції у вказаний період Головним управлінням не видавались, що підтверджено довідкою відповідача від 13.06.2016 року №8-17-1136.

Крім того, з наявних в матеріалах справи розрахункових листів за період травень 2014 року - вересень 2014 року та довідки відповідача від 13.06.2016 року №04.2-17/80 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за даний період виплачувалась у повному обсязі. Заробітна плата за період жовтень-листопад 2014 року нарахована позивачу, проте у зв'язку з переміщенням Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виплачена не була.

Також, за інформацію відповідача з грудня 2014 року по день звільнення - 27.04.2015 року ОСОБА_2 до виконання своїх функціональних обов'язків не приступила, разом з установою на підконтрольну українській владі територію не перемістилась. Зазначені обставини підтверджені позивачем в позовній заяві.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в зазначеній частині.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості з заробітної плати, з компенсації за невикористану відпустку, оплати простою у загальному розмірі 24166,29 грн., - задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати за жовтень 2014 року у розмірі 2777 (дві тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 74 коп. та за листопад 2014 року у розмірі 1555 (ода тисяча п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 22 коп. (за відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів).

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористані 115 днів відпустки у розмірі 9564 (дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят чотири) грн. 55 коп. (за відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 22 червня 2016 року.

Повний текст постанови складено 24 червня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бабаш Г.П.