Справа № 2-а-7176/11
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2011-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а-7176/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Постанова

Іменем України

02 серпня 2011 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі за участю:ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

адвоката відповідача ОСОБА_7

представників відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третьої особи ОСОБА_11 міського управління земельних ресурсів про визнання незаконним та скасування рішення та державних актів на земельну ділянку

в с т а н о в и в:

У травні 2011 року ОСОБА_10 звернувся до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом, із уточненням від 28.07.2011, до ОСОБА_11 міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_13, третьої особи ОСОБА_11 міського управління земельних ресурсів про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_11 міської ради від 22.12.2005 № 40/15 та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 15.06.2011 до участі у справі у якості співвідповідачів залучено ОСОБА_6, ОСОБА_12

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 21.01.1986 позивач є власником 14/100 частки житлового будинку № 234 по вул.Севастопольській в м.Миколаєві. 31/100 частки вказаного будинку належить його сестрі ОСОБА_13 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10) і 11/60 часток родині ОСОБА_5, які виділено в окрему адресу (вул.Севастопольська. 234/1).

Житловий будинок за № 234 розташований на земельній ділянці площею 826 кв.м., цільове призначення якої будівництво та обслуговування будинку та господарських споруд. При оформленні договору дарування вказана земельна ділянка співвласниками житлового будинку приватизована не була.

Як вказує позивач, відповідачі по справі без його відома на підставі рішення ОСОБА_11 міської ради від 22.12.2005 № 40/15 здійснили приватизацію земельної ділянки, внаслідок якої 2/3 частки земельної ділянки приватизовано ОСОБА_5, а 1/3 ОСОБА_13 та отримали державні акти на право власності на земельну ділянку. В той же час, будучи власником 14/100 часток житлового будинку, позивач позбавлений земельної ділянки, а тому вважає, що рішення ОСОБА_11 міської ради від 22.12.2005 № 40/15 підлягає скасуванню, а видані на підставі нього державні акти визнанню не чинними, оскільки при його прийнятті не були враховані його інтереси.

За змістом позову позивач не ставить вимоги щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку, а звертається до субєкта владних повноважень з підстав оскарження вчинених останнім відповідних управлінських функцій щодо прийняття рішень про передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки та визнання недійсним правовстановлюючого документу на земельну ділянку. За таких обставин, на підставі частини першої статті 2, пункту 1 частини першої статті 3, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) спір носить публічно-правовий характер і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що при прийнятті ОСОБА_11 міською радою спірного рішення не було враховано те, що позивач є співвласником житлового будинку, через що порушено його право на земельну ділянку.

Представник відповідача ОСОБА_11 міської ради проти позову заперечував посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності та те, що прийняття рішення здійснювалося на підставі наявних документів.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_5 позов не визнали, посилаючись на те, що оформлення документів на земельну ділянку ОСОБА_5 здійснювалося після прийняття органом місцевого самоврядування спірного рішення та пропуском позивачем строку звернення до суду. Також пояснили, що поділ земельної ділянки проведено з урахуванням меж, які встановлені спільно співвласниками.

Представники відповідача ОСОБА_13 позов визнали та просили скасувати спірне рішення. Як пояснив представник відповідача ОСОБА_8, оформленням документів на ОСОБА_13 займалася ОСОБА_14, на імя якої була надана відповідна довіреність. Про те, що не було враховано інтереси ОСОБА_10 їй відомо не було.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно пункту 10 рішення ОСОБА_11 міської ради від 22.12.2005 № 40/15 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 826 кв.м. по вул.Севастопольська, 234 в м.Миколаєві. Цим же рішенням визнано такими, що втратили чинність пункт 2.14 рішення міської ради від 23.12.2004 № 28/2 про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 земельної ділянки площею 743 кв.м. по вул. Севастопольська, 234 в м.Миколаєві. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії RА № 64931 від 18.04.2005 погашено.

На підставі наведеного рішення міської ради ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 09.03.2006 отримали державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ № 828521 (без визначення часток землевласників).

28.09.2006 на імя ОСОБА_5 видано інший державний акт на право власності на земельну ділянку серії RГ № 592156, згідно якого за ОСОБА_5 зареєстровано 2/3 частки земельної ділянки, а ОСОБА_13 1/3 частки.

Як вважає представник позивача, позивач є власником 14/100 часток житлового будинку по вул. Севастопольській, 234 в м.Миколаєві, а тому має право на земельну ділянку відповідно до розміру належної частки житлового будинку, тобто 14/100 частки.

Право власності позивача на вказану вище частку підтверджується довідкою Комунального підприємства «ОСОБА_11 міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.04.2011 № 1-5621, відповідно до якої право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Севастопольська, 234 в м.Миколаєві зареєстровано за ОСОБА_13 у розмірі 31/100 частки на підставі свідоцтва про право власності від 25.04.1985, ОСОБА_10 у розмірі 14/100 частки на підставі договору дарування від 21.01.1986 № 1-121 та ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_6 по 11/60 частки, які виділено в окрему адресу по вул.Севастопольська, 234/1.

У ході судового розгляду справи встановлено, що право власності на 14/100 часток житлового будинку позивач набув на підставі договору дарування від 21.01.1986, укладеного із ОСОБА_13 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10), яка була власником 9/20 частки домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 25.04.1985, виданого на підставі рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів від 19.04.1985 № 121.

Із відмітки на наведеному свідоцтві вбачається, що ОСОБА_13 (ОСОБА_10) 14/100 частки житлового будинку подарувала ОСОБА_10, зменшивши таким чином свою частку.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною четвертою цієї статті встановлено, що суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На вимогу суду, 02.06.2011 архівним відділом ОСОБА_11 міської ради за № 203/16.02.03-08 надано рішення ОСОБА_11 міської ради від 22.12.2005 № 40/15 та копії документів, на підставі яких його було прийнято.

Із наданих документів вбачається, що при прийнятті спірного рішення інтереси ОСОБА_10, як співвласника 14/100 домоволодіння, враховані не були. Документи, що підтверджують укладення у 1986 році на користь позивача договору дарування 14/100 частки житлового будинку, відсутні. Питання про виділення у спільну сумісну власність земельної ділянки вирішено відносно трьох співвласників ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

Відповідаючи на питання суду, представник ОСОБА_11 міської ради пояснив, що спірне рішення прийнято на підставі наданих на момент його прийняття документів. Причини по яким не було перевірено кількість співвласників домоволодіння пояснити не зміг.

У листі Управління Держкомзему у м.Миколаєві від 01.07.2011 № 2847/751-2/1400 вказано, що стосовно спірної земельної ділянки неодноразово виникали спірні питання і з даного приводу, порушено кримінальну справу по факту підробки підпису на кадастровому плані.

Згідно частини першої статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Перелік документів, які включаються до технічної документації, встановлено статтею 56 наведеного Закону, серед яких обовязковим є складання кадастрового плану земельної ділянки.

Статтею 196 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України) встановлено, що земельний державний кадастр включає, зокрема, кадастрову зйомку, яка відповідно до частини другої статті 198 цього Кодексу, передбачає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

За таких обставин, враховуючи відсутність погодження виділення земельної дільники у спільну сумісну власність з усіма співвласниками домоволодіння, суд приходить до висновку, що спірне рішення міського ради прийнято з порушенням вимог законодавства.

Відповідно пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частиною першою статті 116 наведеного Кодексу встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 34 статті 26, пунктом 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради-сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

На органи місцевого самоврядування поряд з органами державної влади поширюється дія принципу, встановленого статтею 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 21 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що правовий акт може бути визнаний недійсним (незаконним, протиправним), тобто таким, що не відповідає закону (іншому правовому акту), якщо він виданий органом або посадовою особою з перевищенням наданих йому законом повноважень або в межах компетенції, але з порушенням діючого законодавства.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю (частина перша). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється,зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (пункт «г» частини третьої).

Враховуючи, що право позивача як співвласника житлового будинку на земельну ділянку порушено пунктом 10 рішення ОСОБА_11 міської ради від 22.12.2005 № 40/15, правомірність якого представником ОСОБА_11 міської ради відповідно до частини другої статті 71 КАС України не доведено, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню шляхом визнання незаконним та скасування вказаного пункту спірного рішення органу місцевого самоврядування. У звязку із цим, як наслідок, підлягають визнанню незаконними, видані 09.03.2006 та 28.09.2006 на підставі спірного рішення державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 828521 та серії RГ № 592156.

Посилання представника ОСОБА_11 міської ради на пропуск позивачем строку позовної давності суд вважає безпідставними, оскільки на дані правовідносини відповідно до пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється.

Стосовно викладених в письмових запереченнях доводів ОСОБА_5 про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні і вбачається із змісту позову про порушення права на земельну ділянку позивачу, який проживає за межами м.Миколаєва, стало відомо в листопаді 2010 року. Одразу, він звернуся із заявою про порушення кримінальної справи до Прокуратури м.Миколаєва, яка направила матеріали для перевірки до Ленінського РВ УМВС України в Миколаївській області. У свою чергу, Ленінський РВ УМВС України в Миколаївській області 25.11.2010 виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, а листом від 03.12.2010 № 315-10 про результати розгляду заяви його повідомила Прокуратура м.Миколаєва. До Ленінського районного суду м.Миколаєва позивач звернуся 05.05.2011, отже шестимісячний строк починається 05.11.2010. У попередньому засіданні позивач та його представник звертали увагу суду на вказані обставини та заявляли про поновлення строку. Доказів того, що позивачу раніше було відомо про порушення його права сторони не надали.

У звязку із цим та враховуючи наявні порушення інтересів та права позивача як співвласника житлового будинку на земельну ділянку, суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, а тому даний строк підлягає поновленню на підставі статті 100 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України присудити з місцевого бюджету м.Миколаєва на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 51,00 грн.

На підставі вище наведеного та керуючись статтями 9, 13, 12, 70, 71, 94, 100, 158, 159, 161 - 162, 185, 186 КАС України КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_10 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати пункт 10 рішення ОСОБА_11 міської ради від 22 грудня 2005 року № 40/15 «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, внесення змін до рішення міської ради та виконкому міської ради» про затвердження технічної документації та надання ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 826 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по вул.Севастопольській, 234 в м.Миколаєві.

Визнати незаконним Державний акт на право власності на землю серії ЯБ № 828521 від 09 березня 2006 року на земельну ділянку площею 826 кв. м, розташовану по вул. вул.Севастопольській, 234 в м.Миколаєві, виданого на імя ОСОБА_15.

Визнати незаконним Державний акт на право власності на землю серії RГ № 592156 від 28 вересня 2006 року на земельну ділянку площею 826 кв. м, розташовану по вул. Севастопольській, 234 в м.Миколаєві, виданого на імя ОСОБА_5.

Стягнути з місцевого бюджету м.Миколаєва на користь ОСОБА_10 судовий збір в сумі 51,00 грн. (пятдесят одна гривня 00 коп.).

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст постанови

підписано 05.08.2011

: