Справа № 569/16640/15-а
Суддя: Діонісьєва Н.М. Н. М.
Дата ухвалення: 2016-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

судді Діонісьєва Н. М.,

при секретарі Краглевич Ю..

за участю:

представник Відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Рівненського міського суду із адміністративним позовом до УПФ України в м. Рівне про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії

В обгрунтування своїх вимог вказує, що набувши право на призначення пенсії за Списком №2 (досягнувши пенсійного віку та маючи необхідний стаж, в тому числі пільговий) звернулась до Відповідача із заявою про підтвердження пільгового стажу у звязку з ліквідацією підприємства. Рішенням від 29.01.2015 року за результатами розгляду заяви було підтверджено стаж роботи за Списком №2 із 29.03.1988 року по 21.02.2000 із врахуванням відпрацьованих днів у пільгових умовах, починаючи із 01.01.1992 року та за результатами атестації робочих місць. Тобто, стаж не був врахований за увесь календарний період. Вважає, що такі дії управління Пенійного фонду України в м. Рівне не відповідають вимогам чинного законодавства та просить захистити їх шляхом ухвалення постанови на її користь.

Ухвалою Рівненського міського суду було відкрито провадження у справі. Копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів була надіслана Відповідачу.

У встановлений законом строк від Відповідача надійшли письмові заперечення, з огляду яких він просить відмовити в задоволені адміністративного позову в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог. Вказує, що пільговий стаж зарахований згідно документів, наданих Позивачем при подачі заяви про призначення пенсії.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявилась, проте подала суду клопотання з проханням в разі призначення справи до судового розгляду за загальними правилами розглядати таку справу за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заперечення проти адміністративного позову в повному обсязі, вказав на безпідставність позовних вимог і просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши усі матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з приписами п.2Розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цьогоЗакону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченогоЗаконом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до положень п.«б» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім наявність професії та виробництва в зазначених Списках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, маючи загальний страховий стаж роботи більше 20 років, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком №2 більше 10 років (робота у ВАТ «Рівненський мясокомбінат»), 27.01.2015 року звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Рівне із заявою про підтвердження пільгового стажу у звязку з ліквідацією підприємства та надала усі необхідні документи, що підтверджують таку роботу в шкідливих умовах праці. Підтвердження стажу слугувало їй і підставою для призначення пенсії по досягненню 50 річного віку.

Рішенням від 29.01.2015 року за результатами розгляду заяви було підтверджено стаж роботи за Списком №2 із 29.03.1988 року по 21.02.2000 із врахуванням відпрацьованих днів у пільгових умовах, починаючи із 01.01.1992 року та за результатами атестації робочих місць. Тобто, стаж не був врахований за увесь календарний період, а як наслідок і прийняття Відповідачем відмови у призначенні пенсії у звязку з відсутністю 10 річного пільгового стажу.

Згідно до вимогст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до п.1 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за № 1451/11731. Цей Порядок регулює застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «а» і «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 р. № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 р. за № 1451/11731 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, а саме: Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, що діє в період до 01.01.1992; Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, що діє в період з 01.01.1992 по 10.03.1994; Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, що діє в період з 11.03.1994 по 31.01.2003; Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, що діє в період з 01.02.2003 по даний час.

Як вбачається із записів дослідженої в судовому засіданні уточнюючої довідки від 21.02.2000 року №10-150, виданої ВАТ «Рівненський мясокомбінат», ОСОБА_2 із 29.03.1988 року по 21.02.2000 року працювала в кишечному відділенні мясожирового цеху (кишене виробництво) на посаді виготовлювача натуральної ковбасної оболонки. Уточнююча довідка видавалась на підставі книг наказів, особових рахунків по заробітній платі.

Пільгова посада на якісь працював Позивач була передбачена Списком №2 виробництв, робіт професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, розділ ХХІІ, підрозділ 14 позиція (код професії) 2241400а-12378, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 року №162.

Записи уточнюючої довідки відповідають записам трудової книжки Позивача, копії якої досліджені в судовому засіданні, а тому достовірність їх не викликає сумнівів.

Представник Відповідача стверджує, що зарахування стажу роботи за Списком №2 потрібно здійснювати, виходячи із вихододнів (відпрацьованих днів).

Суд вважає, що помилкова позиція Відповідача, прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття законного рішення.

Так п. 2 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 передбачає, що під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов'язаних з виконанням своїх трудових обов'язків.

Про роботу протягом повних робочих днів на пільговій посаді було вказано в уточнюючій довідці Позивача, що надавалась Відповідачу для призначення пенсії. Дана довідка не скасована, не визнана недійсною, достовірність викладених у ній відомостей підтверджуються первинними документами.

Ч. 1 ст. 75 КЗпП передбачала, що щорічна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 15 робочих днів, з поступовим переходом до надання відпустки більшої тривалості. Порядок обчислення тривалості щорічної відпустки визначається законодавством.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 76 КЗпП (в редакції на момент моєї роботи із 1988 року по лютий 2000 року) передбачалось, що щорічні додаткові відпустки надаються працівникам, зайнятим на роботах з шкідливими умовами праці. Таким чином, за роботу в шкідливих умовах праці в період 1988-2000 р.р. Позивачу повинна була би надаватись відпустка в сумі основна і додаткова більше 15 днів на рік.

Наведеним приписам ч. 1 ст. 76 КЗпП кореспондують положення постанови КМУ від 17.11.1997 року №1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці».

З огляду дослідженої Відповідачем під час зустрічної звірки картки Форми Т-2, що велася на Позивача, як працівника, протягом роботи на підприємстві, підтверджується, що вона у спірний період 1988-2000 рр., отримувала, як щорічну основну, так і додаткову відпустку, оскільки їх тривалістю була понад 15 календарних днів, що само по собі свідчило про наявність в роботі ОСОБА_2 шкідливих або ж важких умов праці. Як наслідок, існує можливість зарахування даного періоду до пільгового стажу за Списком №2 та призначення пенсії по досягненню мною визначеного віку.

Згідно із нормами Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена спільним наказом Міністерства соціального захисту населення, Міністерства юстиції України та Міністерства праці України від 29.07.1993 року №58 (абз. 7 п. 2. 14 Інструкції), робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

В період роботи ОСОБА_2 на пільговій посаді, Відповідачем не підтверджено, що вона займалась будь-якими роботами за сумісництвом, окрім як основної та не надавала згоди на ймовірний запис такої роботи в трудовій книжці.

Представник Відповідача при обгрунтуванні своєї позиції посилався на можливе перебування Позивача у відпустці без збереження заробітної плати, що регламентується ст. 84 КЗпП.

Так ч. 1 вказаної статті визначає, що у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов'язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. У порядку, визначеному колективним договором, власник або уповноважений ним орган у разі простою підприємства, установи, організації з не залежних від працівників причин може надавати відпустку без збереження заробітної плати або з частковим її збереженням.

Так, спеціалістами управління Пенсійного фонду України в м. Рівне було проведено зустрічну звірку первинних документів в архіві, який видавав Позивачу довідку, та за наслідками перевірки не виявлено жодних наказів про перебування ОСОБА_2, у спірний період, у відпустці без збереження заробітної плати та підтверджено, що вона протягом усього періоду роботи була зайнята в шкідливих умовах праці.

Суд вважає, що помилки спеціалістів підприємства щодо ймовірної втрати даних про заробітну плату не повинні слугувати Позивачу підставою для відмови у зарахуванні стажу, а як наслідок у призначенні пенсії.

Згідно з п. 4 Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Відповідно до п.4.2. результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови ї характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Пунктом 4.3. передбачено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Атестація робочих місць за умовами праці - це комплексна оцінка всіх факторів виробничого середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що впливають на здоров'я і працездатність працівників в процесі трудової діяльності.

Атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» від 01 серпня 1992 року №442 проведення атестації робочих місць доручено керівникам підприємств та організацій незалежно від форм власності й господарювання.

З огляду уточнюючої довідки від 21.02.2000 року №10-150 та витягу з наказу про проведення атестації робочих місць, вбачається, що 04.01.1995 року підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення по роботі за посадою, яку обіймала ОСОБА_2.

Станом на час подання адміністративного позову, уточнююча довідка від 21.02.2000 року №10-150, що видавалась ВАТ «Рівненський мясокомбінат», щодо підтвердження пільгового стажу для призначення пенсії Позивачу відповідає вимогам, які встановлені щодо видачі таких довідок, не скасована, не визнана недійсною, підтверджена підписами відповідних посадових осіб, дії яких не оскаржувались, а відтак відповідальність за достовірність викладених у такій довідці даних несе підприємство, та посадові особи, які видали означену довідку.

Згідно п. п. 4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996 року, ратифікованої Закону України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» № 137-V 14.09.2006 року усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно дост. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією України.

Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне, як територіальний представницький орган Пенсійного фонду України, зобовязане керуватися у своїй діяльності лише виключно діючим законодавством України в межах своїх повноважень.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до Розділу 11 Конституції України право на соціальний захист віднесено до соновоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Відповідно до вимогст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо Відповідач визнає позов.

Згідно частини 3статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням листа-відповіді та заперечень на адміністративний позов Відповідачем не надано суду жодних доказів стосовно правомірності прийнятого ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачається,що адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання Відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії (п.2)

Ч. 5. ст. 105 КАС України встановлює, що адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Ч. 2 ст. 162 КАС України надає суду повноваження при вирішенні справи в разі задоволення позову, а саме: «визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності (п. 1); зобов'язання Відповідача вчинити певні дії (п. 2).

Таким чином, порушене право Позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій субєкта владних повноважень з одночасним відновленням права, шляхом зобов'язання Відповідача здійснити призначеня пенсії, зарахувавши до пільгового стажу період роботи ОСОБА_2 в календарному розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі ст. ст. 7- 14, 18, 19, 24, 143, 146, 158, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Рівне щодо неповного зарахування періоду роботи ОСОБА_2 із 29.03.1988 року по 21.02.2000 року за Списком №2 та відмови у призначенні пенсії.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Рівне здійснити призначення та виплату пільгової пенсії за віком ОСОБА_2, зарахувавши до стажу роботи за Списком №2 календарний період із 29.03.1988 року по 21.02.2000 року, починаючи із 11.06.2015 року.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. стягнути з Пенсійного фонду України в м. Рівне в межах його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2.

Постанову суду звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо була подана апеляційна скарга судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Діонісьєва Н. М.