Справа № 804/15534/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року К/800/21762/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Ємельянової В.І.

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року по справі № 804/15534/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної гвардії України,

Центрального територіального управління Національної гвардії України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України, Центрального територіального управління Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди у розмірі 150000 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року закрито провадження у справі щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 150000 грн. у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Центрального територіального управління Національної гвардії України, які призвели до заниження розміру посадового окладу за посадою заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи та територіальної оборони Управління Центрального територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та установлення розміру посадового окладу ОСОБА_1 за цією посадою у розмірі 1180 грн.

Зобов`язано Центральне управління Національної гвардії України провести перерахунок грошового забезпечення та виплатити позивачу відповідну суму за період з 1 січня 2008 року по 7 вересня 2011 року згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 1294) з установленим посадовим окладом за посадою заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи та територіальної оборони з 1 січня 2008 року у розмірі 1756 грн., а саме на 3% нижче від визначеного схемою розміру посадового окладу відповідного керівника структурного підрозділу «штаб» управління Центрального територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та індексацію різниці перерахованого грошового забезпечення за період з 1 січня 2008 року по 7 вересня 2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 13 липня 2007 року по 7 вересня 2011 року проходив військову службу в Управлінні Центрального територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України на посаді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи та територіальної оборони.

Наказом начальника Управління Центрального територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року №226 позивача відповідно до пункту «б» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу та виключено зі списків особового складу Управління Центрального територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та всіх видів забезпечення.

З 1 січня 2008 року ОСОБА_1 був встановлений розмір посадового окладу у розмірі 1180 грн.

ОСОБА_1 25 січня 2014 року звернувся до Командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його грошового забезпечення за період з 1 січня 2008 року по 7 вересня 2011 року, згідно вимог Постанови КМУ №1294 у розмірі 1756 грн., а саме на 3% нижче від визначеного схемою розміру посадового окладу відповідного керівника структурного підрозділу «штаб» Управління Центрального територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та виплатити різницю між перерахованим та фактично виплаченим грошовим забезпеченням за вказаний період.

Командувачем внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та Головним управлінням Національної гвардії України листами від 17 лютого 2014 року та від 12 травня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 13 березня 2014 року № 876-VІІ «Про Національну гвардію України» головний орган військового управління Національної гвардії України, органи військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, військові частини і підрозділи з охорони важливих державних об`єктів та спеціальних вантажів, військові частини з охорони та оборони важливих державних об`єктів, військові частини і підрозділи з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, військові частини з охорони громадського порядку, підрозділи (загони) спеціального призначення, військові частини оперативного призначення, авіаційні військові частини, вищі навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади Національної гвардії України є правонаступниками відповідних органів військового управління, військових частин і підрозділів вищих навчальних закладів, навчальних військових частин, органів і підрозділів забезпечення, установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України без переоформлення актів на право постійного користування земельними ділянками та свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Згідно Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України від 28 березня 2014 року № 346/2014, головним органом військового управління Національної гвардії України є Головне управління Національної гвардії України.

Положенням про орган військового управління оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 липня 2014 року № 681 передбачено, що органом військового управління оперативно-територіального об`єднання є територіальне управління Національної гвардії України.

Територіальне управління Національної гвардії України забезпечує керівництво службово-бойовою, адміністративно-господарською, фінансовою та повсякденною діяльністю з`єднань, військових частин і підрозділів, що входять до складу оперативно-територіального об`єднання. Територіальне управління Національної гвардії України у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України «Про Національну гвардію України», іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, наказами, директивами, розпорядженнями та дорученнями командувача Національної гвардії України, а також цим Положенням.

На момент спірних правовідносин діяв Закон України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України». Згідно вказаного Закону внутрішні війська входили до системи Міністерства внутрішніх справ України. Внутрішні війська підпорядковувалися Міністру внутрішніх справ України. Безпосереднє управління внутрішніми військами здійснював командуючий цими військами.

Додатком 1 «Схема посадових окладів офіцерського складу Збройних Сил України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Держспецтрансслужби за основними посадами», затвердженого Постановою КМУ №1294, розмір посадового окладу посади, яку займав позивач не передбачено.

В таких випадках підпунктом 1 пункту 5 вказаної постанови надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати посадові оклади заступникам керівників структурних підрозділів, посади яких не передбачені цією постановою, на 3-7 відсотків нижче від визначеного схемою розміру посадового окладу відповідного керівника.

Судами встановлено, що на виконання вимог Постанови КМУ №1294 наказом Командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 15 січня 2008 року № 7 «Про грошове забезпечення військовослужбовців внутрішніх військ» з 1 січня 2008 року було затверджено схеми посадових окладів осіб офіцерського складу внутрішніх військ у розмірах згідно з додатками 1-12 та встановлено в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення розміри посадових окладів особам офіцерського складу. Згідно додатку 2 до наказу вказаного встановлено посадові оклади: начальнику управління територіального командування - 1800-1900 грн., першому заступнику начальника управління територіального командування - начальнику штабу, першому заступнику начальника управління - 1710-1810 грн.; заступнику начальника управління територіального командування - 1680-1780 грн.; першому заступнику начальника штабу, начальнику самостійного відділення - 1150-1200 грн.; заступнику начальника штабу, начальнику відділу військових та спеціальних перевезень, начальника відділення - 1080-1180 грн.

Наказом Міністерства внутрішніх справи України від 15 червня 2010 року №436 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Розділу 2 якої посадові оклади особам офіцерського складу виплачуються залежно від займаних ними посад у розмірах, установлених додатком 1 до Постанови КМУ № 1294.

Особам офіцерського складу, які обіймають посади, що не визначені в постанові №1294, посадові оклади виплачуються в розмірах, визначених у штаті військової частини відповідно до чинного законодавства.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки посада позивача не була передбачена Додатком 1 до Постанови КМУ №1294, то Командувач внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України правомірно в межах асигнувань, що виділялися на утримання, прийняв наказ від 15 січня 2008 року № 7 «Про грошове забезпечення військовослужбовців внутрішніх військ», яким було затверджено схеми посадових окладів офіцерського складу управлінь територіальних командувань, зокрема, посадовий оклад заступника начальника штабу у розмірі 1080 - 1180 грн., що є нижчим від визначеного цією схемою посадового окладу відповідного керівника, а саме: першого заступника начальника штабу, начальника самостійного відділення - 1150 - 1200 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що його посадовий оклад повинен обраховуватися, виходячи з розміру посадового окладу першого заступника начальника управління Центрального територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України - начальника штабу є безпідставними, оскільки згідно схеми посадових окладів, затвердженої наказом Командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 15 січня 2008 року №7 посаді позивача передують посади першого заступника начальника штабу, начальника самостійного відділення (1150-1200грн.); заступника начальника управління територіального командування (1680-1780грн.); першого заступника начальника управління територіального командування - начальника штабу, першого заступника начальника управління (1710-1810грн.) та начальника управління територіального командування (1800-1900 грн.).

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про здійснення позивачу перерахунку грошового забезпечення за період з 1 січня 2008 року по 7 вересня 2011 року відповідачі діяли в межах, та у спосіб, що визначений законодавством.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, а тому у відповідності до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п`яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.