Справа № 826/893/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/893/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В, Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, начальника служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Топоренко Світлани Анатоліївни про визнання протиправними дій та висновку, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 (далі - Позивач-1, ОСОБА_3), ОСОБА_4 (далі - Позивач-2, ОСОБА_4) звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Відповідач-1, Святошинська РДА), начальника служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації Топоренко Світлани Анатоліївни (далі - Відповідач-2, Начальник служби) про:

- визнання неправомірними дій начальника служби у справах дітей щодо надання рекомендації Святошинській РДА позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_6;

- визнання незаконним висновку Святошинської РДА від 23.11.2015 року №107-8921/40 про доцільність позбавлення батьківських прав громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Святошинська РДА в особі органів опіки та піклування наділена повноваженнями на складання висновків щодо розв'язання спору з приводу сімейних правовідносин, у той час як висновок про доцільність позбавлення батьківських прав є одним з доказів у цивільній справі, який враховується судом при винесенні рішення у справі про позбавлення батьківських прав.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на недослідженні судом порушень відповідачами процедури складання оскаржуваного висновку.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за їх відсутності у відкритому судовому засіданні без фіксування останнього за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і закрити провадження у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської РДА 18.11.2015 року було ухвалено оформлене протоколом №22 рішення про надання рекомендації райдержадміністрації позбавити громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_7 (а.с. 10).

Крім того, 23.11.2015 року за підписом заступника голови Святошинської РДА було направлено до Святошинського районного суду м. Києва висновок №107-8921/40 про доцільність позбавлення батьківських прав громадян: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно їх малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Вважаючи, що дії Відповідача-2 щодо надання Відповідачу-1 рекомендації про позбавлення батьківських прав Позивачів є неправомірними, а висновок Святошинської РДА про доцільність позбавлення останніх батьківських прав - незаконним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду за захистом своїх прав.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 19 Сімейного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», п. 3 затвердженого постановою КМ України від 24.09.2008 року №866 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки органи опіки та піклування Святошинської РДА наділені повноваженнями щодо складання висновків до суду про доцільність позбавлення батьківських прав, а сам по собі висновок не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а є доказом у цивільній справі по позбавлення батьківських прав, підстави для задоволення позову відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може повністю погодитися, оскільки, розглядаючи вказаний спір по суті, суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Колегією суддів враховується, що, розглядаючи справу, Окружний адміністративний суд м. Києва виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак такий висновок є передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства визначають справу адміністративної юрисдикції як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваний висновок від 23.11.2015 року №107-8921/40, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав Позивача, складений органами опіки та піклування Святошинської РДА, було подано до Святошинського районного суду м. Києва у порядку ст. 19 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому в силу ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто, з наведеного слідує, що оскаржуваний висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому буде надана під час розгляду цивільної справи № 759/350/16-к про позбавлення Позивачів батьківських прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Крім того, згідно п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» рішення державних адміністрацій районів, районних державних адміністрацій у місті Києві та Севастополі, виконавчих комітетів районних у містах, сільських, селищних рад про встановлення опіки та піклування над дітьми стосується відносин, що регулюються цивільним (глава 6 ЦК) та сімейним (глава 19 СК) законодавством, і не належать до сфери публічно-правових відносин. Тому вимоги заінтересованих осіб про визнання таких рішень незаконними або визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (стаття 18 СК) є спорами про захист прав і інтересів і відповідно до статті 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не має усіх невід'ємних ознак публічно-правового спору.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалах від 14.11.2013 року у справі № К/9991/31562/12, від 12.04.2016 року у справі № К/800/13320/15.

При цьому судовою колегією враховується, що із зазначених мотивів та підстав Відповідачем до суду першої інстанції 10.03.2016 року заявлялося клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 37-38), однак належної оцінки останньому Окружним адміністративним судом м. Києва надано не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанови суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 41, 157, 195, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, начальника служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Топоренко Світлани Анатоліївни про визнання протиправними дій та висновку - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, начальника служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Топоренко Світлани Анатоліївни про визнання протиправними дій та висновку - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.