Справа № 812/566/16
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 червня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/566/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ковальової Т.І.,

при секретарі судового засідання Дюкаревій М.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Старобільського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях,-

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Старобільського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.06.1996 по 06.11.2015.

Згідно наказу ГУ МВС України у Луганській області від 06 листопада 2015 року № 399 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ у запас ЗС України, у званні капітана міліції.

Згідно довідки про безпосередню участь особи у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 21.01.2015 № ВДЗ/1441/А у період з 13.09.2014 по 19.09.2014, з 04.10.2014 по 10.10.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області. З 12.06.2014 по 12.09.2014, з 11.10.2014 по 06.11.2015 фактично безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

27.05.2016 отримав від Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області довідку № 3216/111/43-2016 про нарахування та виплату грошового забезпечення та винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях за період з 12.06.2014 по 31.12.2014.

За період червень грудень 2014 року винагорода за участь в антитерористичній операції не нараховувалась та не була виплачена.

З посиланням на порушення відповідачем норм Конституції України, Закону України Про оплату праці, постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету, позивач просить суд стягнути з відповідача за період з 12.06.2014 по 12.09.2014, з 13.09.2014 по 19.09.2014, з 04.10.2014 по 10.10.2014, з 11.10.2014 по 31.12.2014 винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення у розрахунку на місяць, а саме : за червень 2014 року 2282,28 грн., за липень 2014 року 1914,08 грн., за вересень 2014 року - 2541,82 грн., за жовтень 2014 року 3697,68 грн., за листопад 2014 року 4747,88 грн., за грудень 2014 року 6096,67 грн., разом 21280,41 грн., з урахуванням уточненої позовної заяви, наданої через канцелярію суду позивачем 16.06.2016 (а.с.21-23).

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.28).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначено наступне (а.с.25,26).

Для виплати винагороди були виділені кошти з резервного фонду із зазначенням сум, які виділяються для проведення виплат. Тобто кошти були надані за окремою бюджетною програмою. Відповідно до частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Наказом АТЦ при СБУ від 13.12.2014 № 98 позивач був включений до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення з 13.09.2014 по 19.09.2014, з 04.10.2014 по 10.10.2014. Виплата винагороди здійснена за період з 13.09.2014 по 07.11.2015, протягом 2015 року. Наказом АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 позивач був включений до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення, з 12.06.2016 по 12.09.2014 та з 11.10.2014. Наказом АТЦ при СБУ від 17.11.2015 № 321 позивач був виключений зі складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення, з 07.11.2015.

Однак, оскільки наказ АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 виданий вже по закінченню бюджетного періоду, тому відповідач був позбавлений можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за період з червня по грудень 2014 року. Розрахунок позовних вимог здійснений позивачем з урахуванням відпустки, відповідач вважає вірним.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не прибув, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 КАС України, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється компетенція адміністративних судів.

Згідно із пунктом 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України Про державну службу .

Згідно з вимогами статті 9 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Законодавець урегулював питання, повязані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься і Закон України Про міліцію .

Статтею 18 Закону України Про міліцію, встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України Про міліцію № 565-ХІІ від 20.12.1990, Положенням про проходження служби рядовим і начальницькім складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з 01.06.1996 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, що не заперечують сторони по справі.

Наказом ГУ МВС України у Луганській області від 06 листопада 2015 року № 399 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України, у званні капітана міліції (а.с.6).

Згідно довідки про безпосередню участь особи у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 21.01.2015 № ВДЗ/1441/А у період з 13.09.2014 по 19.09.2014, з 04.10.2014 по 10.10.2014 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області (а.с.7).

З 12.06.2014 по 12.09.2014, з 11.10.2014 по 06.11.2015 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області, що підтверджено довідкою № 1323/6549/А від 01.07.2015 (а.с.8).

Згідно довідки про доходи Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області № 3216/111/43-2016 від 27.05.2016 вбачається, що сума грошового забезпечення позивача у червні 2014 року становило 3603,60 грн, у липні 2014 року 3708,71 грн, у серпні 2014 року 3708,71 грн, у вересні 2014 року 4013,63 грн, у жовтні 2014 року 4093,90 грн., у листопаді 2014 року - 4911,64 грн., у грудні 2014 року 6096,67 грн. (а.с. 9). Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, що серед іншого зазначено у листі відповіді від 27.05.2016 за № 3262/111/43-2016 (а.с.9,10).

Наказом АТЦ при СБУ від 13.12.2014 № 98 позивач був включений до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення з 13.09.2014 по 19.09.2014, з 04.10.2014 по 10.10.2014.

Наказом АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 позивач був включений до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення, з 12.06.2014 по 12.09.2014 та з 11.10.2014.

Наказом АТЦ при СБУ від 17.11.2015 № 321 позивач був виключений зі складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення, з 07.11.2015.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (далі Постанова № 158) військовослужбовцям у 2014 році виплачувалась винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 158 за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (не військовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Пунктом 3 наказу МВС України від 13.12.2007 № 49 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Статтею 43 Конституції України, зокрема, передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 2 наказу від 23.07.2014 № 719 Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України винагорода виплачується за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників), начальників органів внутрішніх справ.

Враховуючи, що відповідно до наказу АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 позивача залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської області з 12.06.2014 по 12.09.2014 та з 11.10.2014, а тому винагорода позивачу за участь в Антитерористичної операції повинна була сплачуватись саме з вказаного періоду.

Позивачем виконаний розрахунок позовних вимог з урахуванням розміру грошового забезпечення та тривалості його участі в АТО (а.с. 24).

Відповідач фактично не спростовує розмір винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, але посилається на відсутність можливості її сплатити. Зазначене є предметом спору у справі.

Таким чином, розмір винагороди за безпосередню участь в АТО, яка підлягає стягненню на користь позивача за 2014 рік повинен становити за червень 2014 року (з 12.06.2014) 2 282,28 грн (3 603,60 грн (сума грошового забезпечення за червень 2014 року) : 30 діб = 120,12 грн (за одну добу) х 19 діб (участь в АТО розпочалась з 12.06.2014) = 2282,28 грн), за липень 2014 року 1914,08 грн, за вересень 2014 року 2541,82 грн, за жовтень 2014 року 3697,68 грн, за листопад 2014 року 4747,88 грн, за грудень 2014 року 6096,67 грн., всього за 2014 рік 21280,41 грн.

З урахуванням викладеного суд вважає обґрунтованою суму винагороди в розмірі 21280,41 грн.

Суд критично оцінює посилання відповідача у запереченнях на видання наказу АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 по закінченню бюджетного періоду, чим позбавлено відповідача у справі можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за спірний період.

Згідно частини першої, другої статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи Кечко проти України Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 Бурдов проти Росії).

Таким чином, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється у звязку з їх відсутністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Старобільського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях, - задовольнити повністю.

Стягнути зі Старобільського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (, місцезнаходження: 92700, Луганська область, м. Старобільськ, вул. Айдарська, 20) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 92740, Луганська область, с.Чмирівка, вул. Партизанська, 11) винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період червень грудень 2014 року у загальному розмірі 21280,41 грн. (двадцять одна тисяча двісті вісімдесят гривень 41 коп.), у тому числі за червень 2014 року 2282,28 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят дві гривні 28 коп.), за липень 2014 року 1914,08 грн. (одна тисяча девятсот чотирнадцять гривень 08 коп.), за вересень 2014 року 2541,82 грн. (дві тисячі пятсот сорок одна гривня 82 коп.), за жовтень 2014 року 3697,68 грн. (три тисячі шістсот девяносто сім гривень 68 коп.), за листопад 2014 року 4747,88 грн. (чотири тисячі сімсот сорок сім гривень 88 коп.), за грудень 2014 року 6096,67 грн. (шість тисяч девяносто шість гривень 67 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_2