Справа № 808/8979/14
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року о/об 14 год. 47 хв.Справа № 808/8979/14 СН/808/8/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Відрадненське» до Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

за участю представників:

від позивача - не прибув;

від відповідача - не прибув;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариств «Відрадненське», звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 27 119,29 грн. від 28 листопада 2014 року ВП №43904952; визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 27 119,29 грн. від 28 листопада 2014 року ВП №43904952.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач незгоден зі спірними діями та оскаржуваною постановою, вважаючи їх протиправними. Свою незгоду мотивує тим, що позивач постанову про відкриття виконавчого провадження отримав після закінчення строку, наданого для добровільного виконання виконавчого документа. Позивачем погашено заборгованість за наказом Господарського суду Запорізької області № 908/1058/14 від 16.06.2014 у добровільному порядку, до початку примусового виконання виконавчого документа. Таким чином, оскільки примусове виконання рішення органом державної виконавчої служби фактично не було розпочате, то немає жодних законних підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 27 119,29 грн. Відтак, оскаржувані дії відповідача є протиправними, а спірна постанова такою, що підлягає скасуванню.

Представники позивача і відповідача в судове засідання не прибули, 12 квітня 2016 року через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно з частиною 1 статті 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 07 липня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43904952 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 908/1058/14 від 16 червня 2014 року.

Вказаною постановою боржнику встановлено строк для добровільного виконання постанови до 13 травня 2014 року.

Дана постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена позивачу 08 липня 2014 року.

У звязку з несвоєчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач 30 липня 2014 року звернувся до відповідача з заявою про відкладення провадження виконавчих дій. За заявою позивача про відкладення виконавчих дій відповідачем жодні постанови не виносилися.

28 листопада 2014 року відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з самостійною сплатою боржником суми боргу.

28 листопада 2014 року відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 27 119,29 грн. у звязку з невиконанням боржником наказу Господарського суду Запорізької області № 908/1058/14 від 16 червня 2014 року в строк до 13 липня 2014 року.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою та діями відповідача по винесенню такої постанови, позивач 10 грудня 2014 року звернувся з позовом до суду.

Так, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

14 березня 2016 року з Вищого адміністративного суду України надійшла адміністративна справа №808/8979/14, в якій ухвалою від 22 грудня 2015 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, в ухвалі від 14 березня 2016 року колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що приймаючи рішення про відмову позивачу у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували факту вчинення відділом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходів примусового виконання рішення.

Крім того, невірним є посилання суду апеляційної інстанції на положення частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 191-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція), якою встановлено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом, оскільки вказана норма була прийнята після виникнення спірних правовідносин та на них не поширюється.

Зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець:

- здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

- надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

- розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;

- заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

- роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

07 липня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43904952 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 908/1058/14 від 16 червня 2014 року.

Вказаною постановою боржнику встановлено строк для добровільного виконання постанови до 13 травня 2014 року.

Дана постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена позивачу 08 липня 2014 року.

Тобто, відповідачем при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження допущено помилку щодо встановлення строку добровільного виконання.

Відповідачем не надано суду доказів направлення вказаної постанови позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак відповідач її отримав 15 липня 2014 року про що зазначає в адміністративному позові.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (частина 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 статті 27 закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Отже, початок перебігу строку для добровільного виконання рішення, визначається датою винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, але ставиться в залежність від наявності у державного виконавця обовязку пересвідчитися в отриманні боржником відповідної постанови та забезпечення реалізації права боржника на виконання рішення у добровільний строк.

30 липня 2014 року від Публічного акціонерного товариства «Відрадненське» до Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області надійшла заява про відкладення провадження виконавчих дій та поновити строк для самостійного виконання рішення.

Однак вказана заява не була прийнята державним виконавцем до уваги.

Така обставина підтверджується постановою ВП №43904952 від 17 листопада 2014 року , відповідно до якої начальником відділу встановлено, що станом на 17 листопада 2014 року встановлено відсутність реагування державного виконавця Хіміч Т.А. на заяву боржника від 30 липня 2014 року в наслідок чого жодної відповіді боржнику не надано.

Разом з тим, перевіркою виконавчого провадження, встановлено відсутність постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору.

Також, державним виконавцем не здійснено жодних заходів з метою примусового виконання вказаного рішення суду.

Отже судом при досліджені матеріалів адміністративної справи встановлено, що позивачем було самостійно у добровільному порядку виконано постанову, що підтверджується платіжними дорученнями.

Таким чином, оскільки відповідачем самостійно надано до суду докази того, що державним виконавцем було порушено право позивача на добровільне виконання судового рішення, а також державним виконавцем не здійснено жодних заходів з метою примусового виконання вказаного рішення суду, а рішення суду Публічним акціонерним товариством «Відрадненське» виконано добровільно, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено суду правомірність вчинення дій стосовно винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 43904952 від 28 листопада 2014 року.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із частиною 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 158, 160-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 27119,29 грн. від 28 листопада 2014 року ВП № 43904952;

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області від 28 листопада 2014 року ВП № 43904952 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 27119,29 грн.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «Відрадненське» з бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області судові витрати у вигляді судового збору у сумі 73 (сімдесят три гривні) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Д.В. Татаринов