Справа № 810/94/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/94/16 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

при секретарі Рафальській І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області про: визнання протиправним та скасування наказу № 1930/3 від 02 грудня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_3», яким позивача було звільнено з посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області з 04 грудня 2015 року; поновлення на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області з 04 грудня 2015 року; стягнення з середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 грудня 2015 року по день поновлення на роботі.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №430/3 від 25 квітня 2013 року позивача було призначено на посаду головного спеціаліста сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції.

Наказом № 1256/3 від 23 жовтня 2014 року позивача було переведено на посаду начальника відділу державної реєстрації речових прав на майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції області.

Наказом № 1930/3 від 02 грудня 2015 року позивача було звільнено із посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції області з 04 грудня 2015 року.

Підставою для звільнення у наказі зазначено: попередження про скорочення посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції, підписане позивачем 31 серпня 2015 року, та подання заступника начальника управління з питань державної реєстрації від 11 листопада 2015 року № 326/02.02.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок звільнення позивача із займаної посади.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком з огляду на наступне.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 3723-ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно з ст. 2 названого Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як убачається з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язані запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, а також довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи встановлено, що 31 серпня 2015 року позивача було повідомлено про скорочення посади, яку обіймав позивач, а саме, посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на майно реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції (а.с. 10).

Проте, при повідомленні позивача про скорочення посади відповідачем не було дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України в частині надання позивачу пропозиції зайняти іншу посаду на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як убачається з названого повідомлення, графа «пропонуємо Вам зайняти посаду» була незаповненою (а.с. 10).

У подальшому в графі пропозиції було ручкою дописано, що позивачу пропонується зайняти посаду головного спеціаліста Кагарлицького районного управління юстиції (а.с. 67).

Про відсутність такого запису, як і запису «погоджуюсь або не погоджуюсь», на момент вручення позивачу цього повідомлення свідчить фотокопія повідомлення знята позивачем (а.с. 10).

Як убачається з подання заступника начальника управління з питань державної реєстрації від 11 листопада 2015 року № 326/02.02, він просив начальника відповідача звільнити позивача як такого посада якого скорочена та у зв'язку з його відмовою від переведення на запропоновану вакантну посаду головного спеціаліста Кагарлицького районного управління юстиції (а.с. 69).

Проте, відповідачем не надано доказів підтверджуючих той факт, що позивача повідомлено про можливість переведення на вакантну посаду та доказів щодо відмови позивача від переведення на запропоновану вакантну посаду головного спеціаліста Кагарлицького районного управління юстиції.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами вище згаданих норм, роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9, правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-52а15), власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

З матеріалів справи, крім іншого, встановлено, що 28 вересня 2015 року позивач звернувся до начальника відповідача із заявою, у якій просив перевести його на посаду завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно районного управління юстиції у Кагарлицькому районі (а.с. 119).

Проте, відповідачем дана заява не розглядалась. Відповідно, позивач не був повідомлений про підстави неможливості його переведення на вказану посаду.

Доводи апелянта з приводу того, що посада, на яку претендував позивач, була зайнятою іншою особою не заслуговують на увагу, оскільки на момент подання позивачем заяви про переведення дана посада зайнята не була, що не спростовано й самим відповідачем.

Як вказано в апеляційній скарзі наказом №1469/3 від 28 вересня 2015 року ОСОБА_4 зараховано до проходження стажування на посаді завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кагарлицького районного управління юстиції. Призначення на посаду відбулось 26 жовтня 2015 року.

При цьому, апелянтом не вказано підстав у зв'язку з якими позивачу зазначену посаду не було запропоновано, як і не зазначено підстав у зв'язку з якими перевагу при працевлаштуванні (переведенні) на одну і ту ж вакантну посаду надано іншій особі.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення відповідачем порядку звільнення позивача із займаної посади, що являється підставою для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Натомість відповідачем не доведено правомірності своїх дій та прийнятого наказу.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 21 червня 2016 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.