Справа № 826/18927/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ К/800/14904/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року у справі № 826/18927/14 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві,

про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення № 7579-15 від 25.11.2014, яким визначено позивачу податкове зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у сумі 39977, 93 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2014 позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення № 7579-15 від 25.11.2014.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення з порушенням строку для його прийняття, що не відповідає вимогам Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, відсутній Розрахунок податкового зобов'язання до нього, тому спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2014 скасовано, ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, оскільки обов'язок зі сплати податку за землю покладено на позивача як власника об'єктів нерухомого майна.

Порушення ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві при направленні податкового повідомлення - рішення мають місце, однак дані порушення не можуть бути підставою для його скасування, наслідком чого стане ненадходження до бюджету сум земельного податку, обов'язок сплати якого позивачем визначено вимогами Податкового кодексу України.

Позивач звернувся із касаційною скаргою про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ВАТ „Завод „КІНАП" було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Згідно Реєстраційного посвідчення № 011304, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, зазначені нежитлові приміщення зареєстровано за позивачем на праві приватної власності, про що в реєстрову книгу внесено запис.

Згідно листа Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на підставі технічного звіту з встановлення зовнішніх меж землекористування, земельна ділянка за вищевказаною адресою за даними автоматизованої системи ПК „Кадастр" зареєстрована за позивачем.

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби згідно із пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення № 7579-15 від 25.11.2014, яким визначено позивачу податкове зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 39977, 93 грн.

Відповідно до частин першої та другої ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Статтею ст. 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 286.1 ст.286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно із п. 286.5 ст.286 Податкового Кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

В силу положень п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Нежитлові приміщення згідно реєстраційного посвідчення, яке видане Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, зареєстровано за позивачем на праві приватної власності.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції щодо правомірного нарахування позивачу податкового зобов'язання за платежем плата за землю є обґрунтованим.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у вирішенні спору цієї ж категорії справ у подібних правовідносинах.

У постанові суду від 07 липня 2015 року (справа № 21-775а15) міститься висновок про те, що особа - власник нежитлового приміщення, будинку, споруди, є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання набуває статусу податкового боргу.

Судом апеляційної інстанції правомірно відхилені доводи позивача про порушення відповідачем строку прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Порушення строку складання податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для його скасування і фактичного звільнення позивача від обов'язку щодо сплати податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб.

Порушення відповідачем строку прийняття спірного податкового повідомлення-рішення не порушує майнових прав платника податків.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.