Справа № 805/244/16-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 р. Справа № 805/244/16-а

Час прийняття: 14 год. 00 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алябєва І.Г., суддів: Кравченко Т.О., Крилової М.М.

при секретарі судового засідання Филиппенко М.С.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Маріупольського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, треті особи Міністерство внутрішніх справ України, Державна Казначейська служба України про визнання дій протиправними, скасування рішень та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУ НП), у якому просив визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача, скасувати наказ ГУ НП в Донецькій області № 339 від 03 листопада 2015 року, зобовязати начальника ГУ НП в Донецькій області розглянути рапорт Позивача від 01 листопада 2015 року, видавши направлення на військово-лікарську комісію, та звільнивши Позивача з органів внутрішніх справ за станом здоровя. Також просив стягнути з відповідача 1 000 000 грн моральної шкоди.

Під час судового розгляду Позивач уточнив позовні вимоги, у звязку з чим до справи залучено також співвідповідачів Головне управління МВС України в Донецькій області (далі ГУ МВС) та Маріупольське міське управління ГУ МВС в Донецькій області (далі Маріупольське МУ ГУ МВС).

Уточнивши вимоги, Позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС від 06 листопада 2015 року № 404 о/св частині звільнення Позивача з посади заступника начальника ізолятора тимчасового тримання засуджених та заарештованих осіб Маріупольського МУ ГУ МВС;

- зобовязати ГУ МВС поновити Позивача на вказаній посаді;

- зобовязати ГУ МВС прийняти до розгляду рапорт Позивача від 01 листопада 2015 року про звільнення за станом здоровя та видачу направлення на військово-лікарську комісію;

- зобовязати Маріупольське МУ ГУ МВС відшкодувати Позивачу середній розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ГУ НП 1 000 000 грн моральної шкоди.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 06 листопада 2015 року його незаконно звільнено з посади заступника начальника ізолятора тимчасового тримання засуджених та заарештованих осіб Маріупольського МУ ГУ МВС за скороченням.

Зазначає, що про таке скорочення його не було завчасно повідомлено; не запропоновано іншої роботи в ГУ НП; не враховано його моральних та ділових якостей; не розглянуто рапорт про направлення на військово-лікарську комісію та звільнення за станом здоровя.

ГУ МВС та Маріупольське МУ ГУ МВС надіслали до суду письмові заперечення.

Зміст заперечень вказаних осіб є аналогічним, та зводиться до того, що: про майбутнє звільнення Позивач повідомлений належним чином з моменту опублікування Закону України «Про Національну поліцію»; з 06 листопада 2015 року усі посади в Маріупольському МУ ГУ МВС скорочено, тому поновити Позивача на посаді, яку він займав, немає можливості.

Також відповідачі зазначають, що Позивач дійсно звертався із рапортом про звільнення за станом здоровя 05 листопада 2015 року, проте, після розяснення йому процедури такого звільнення та переліку необхідних документів, рапорт забрав.

Крім викладеного, відповідачі посилаються на необґрунтованість вимог про стягнення моральної шкоди, вказуючи на відсутність доказів понесення такої шкоди в заявленому розмірі.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 9 лютого 2016 року та неодноразово зупинялося ухвалами суду від 25 лютого 2016 року, від 15 березня 2016 року, від 24 березня 2016 року, від 21 квітня 2016 року та від 11 травня 2016 року.

До судового засідання, призначеного на 8 червня 2016 року, зявився Позивач та його представник.

Представники відповідачів та третіх осіб до судового засідання не зявилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши думку Позивача, та у відповідності до положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за відсутності осіб, які не зявилися до судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача та його представника, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 24 жовтня 2014 року проходив службу на посаді заступника начальника ізолятора тимчасового тримання засуджених та заарештованих осіб Маріупольського МУ ГУ МВС у званні капітан міліції.

Пунктом 4 наказу ГУ МВС від 06 листопада 2015 року № 404 о/с Позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (за скороченням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114.

У судовому засіданні Позивач зазначив, що рапортів або заяв про прийом до Національної поліції не подавав, проте у жовтні 2015 року просив перевести його на службу до Головного управління МВС в Київській області. Рішенням кадрової комісії у задоволенні відповідного переводу було відмовлено.

Також встановлено, що перед звільненням (01 листопада 2015 року за твердженням Позивача та 05 листопада 2015 року за твердженням Маріупольського МУ ГУ МВС) ОСОБА_1 звертався до відділу кадрового забезпечення з проханням надати йому направлення на проходження військово-лікарської комісії. Одночасно Позивач підготував рапорт про звільнення за станом здоровя.

Після усного розяснення працівниками відділу кадрового забезпечення порядку отримання відповідного направлення та звільнення, ОСОБА_1 рапорт забрав.

Вказані обставини не заперечуються Позивачем.

Крім того, згідно з поясненнями Маріупольського МУ ГУ МВС, 06 листопада 2015 року Позивач підготував також рапорт про звільнення за власним бажанням, проте його не погодив та начальнику не подав.

Здійснивши оцінку обставин справи та надавши їм юридичної кваліфікації, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову. При цьому виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Частиною першою статті 18 Закону № 565 було визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (далі - Закон № 580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Закон № 580 офіційно оприлюднений 06 серпня 2015 року у газеті «Голос України» № 141-142.

Відповідно до пункту 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Таким чином, з 07 серпня 2015 року набули чинності п.п. 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, в силу прямої норми Закону (пункт 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580) з дня опублікування цього Закону, тобто з 06 серпня 2015 року, всі працівники міліції, в тому числі Позивач, вважалися такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

З огляду на це суд не приймає доводи Позивача, що він не був повідомлений у встановленому законодавством порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580, який набув чинності з 07 серпня 2015 року, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Аналіз п. 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 зумовлює висновок, що законодавець передбачив можливість прийняття працівників міліції на службу до поліції.

Однак така можливість обумовлена наявністю бажання працівника міліції проходити службу в поліції, а також відповідністю такого працівника міліції вимогам до поліцейських, які визначені Законом № 580.

Згідно з абзацом 1 пункту 10 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580, який набув чинності з 07 серпня 2015 року, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

При цьому згідно з пунктом 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580, який набув чинності з 07 серпня 2015 року, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Як встановлено судом, Позивач не подавав рапортів чи заяв про прийняття на службу до Національної поліції.

За таких обставин суд вважає законним звільнення Позивача за скороченням штатів.

Посилання ОСОБА_1 на незаконність звільнення, оскільки його необхідно було звільнити за станом здоровя, не приймаються до уваги з огляду на таке.

Судом встановлено, що з проханням направити його на проходження військово-лікарської комісії Позивач звернувся на початку листопада 2015 року (тобто за декілька днів перед визначеною Законом № 580 датою звільнення усіх працівників міліції).

За твердженням Позивача, до відділу кадрового забезпечення він звернувся 01 листопада 2015 року. Суд критично відноситься до вказаного твердження, з огляду на те, що 01 листопада 2015 року припадає на неділю. В той же час, згідно з поясненнями відповідачів, ОСОБА_1 звернувся з таким проханням 05 листопада 2015 року.

При цьому, як встановлено судом, після розяснення у відділі кадрового забезпечення процедури проходження військово-лікарської комісії та подальшого звільнення, свій рапорт Позивач забрав.

З огляду на те, що процедура проходження військово-лікарської комісії обєктивно не може завершена за декілька днів, та враховуючи імперативну вимогу Закону № 580 щодо звільнення усіх працівників міліції, крім тих, які перейшли на службу до Національної поліції (в тому числі і тих, хто перебуває на лікарняному), суд вважає формальними посилання Позивача на незаконність підстави звільнення.

Доводи Позивача про те, що йому не було запропоновано підходящої роботи, суд також не приймає до уваги, з огляду на те, що наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 затверджений Перелік змін у штатах МВС, яким скасовано всі штати та скорочено всі посади по ГУ МВС.

При цьому, органи Національної поліції не є правонаступниками органів міліції у сфері трудових правовідносин, є окремими юридичними особами. Це означає, що ГУ МВС не має повноважень щодо працевлаштування працівників міліції до органів Національної поліції. Таке працевлаштування може бути здійснене лише за бажанням особи. Як встановлено судом, Позивач заяви про вступ Національної поліції не подавав.

Доводи Позивача про відсутність у нього дисциплінарних стягнення не приймаються до уваги, оскільки єдиною підставою для звільнення Закон № 580 визначає невступ особи до лав Національної поліції.

Крім того, суд зазначає, що висока оцінка Позивачем його моральних та ділових якостей не співпадає з висновками, наведеними у службовій характеристиці.

Вирішуючи питання щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що вона є похідною від решти вимог позову, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 4-15, 51, 69-72, 86, 94, 122, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Маріупольського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, треті особи Міністерство внутрішніх справ України, Державна Казначейська служба України про визнання дій протиправними, скасування рішень та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 червня 2016 року.

Головуючий суддя Аляб'єв І.Г.

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4