Справа № 817/1925/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ К/800/38238/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року у справі № 817/1925/14 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області,

про скасування рішення та вимоги, визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення - рішення № від 23.05.2014; скасування вимоги Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській про сплату боргу (недоїмки) №ф-5 від 13.01.2014; скасування рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №000041742 від 03.03.2014; визнання протиправними дій відповідача, які полягають у формуванні в акті перевірки №239/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 13.01.2014 про безпідставність формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість із безтоварних операціях продажу на суму 2880210 грн.; визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області, які полягають у формуванні в акті перевірки №239/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 13.01.2014 висновків про безпідставність віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість з безтоварних операцій придбання товарів з контрагентами у сумі 287579 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.04.2015, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 позовні вимоги задоволено частково, скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області № від 23.05.2014, скасовано вимогу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській про сплату боргу (недоїмки) № ф-5 від 13.01.2014, скасовано рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №000041742 від 03.03.2014, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач звернувся із касаційною скаргою про скасування постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 21.04.2015 та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем здійснено планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.10.2010 до 31.12.2012, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 до 31.12.2012 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 до 31.12.2012 та складено акт №239/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 13.01.2014.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 03.03.2014, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 217319,85 грн., в тому числі 173447,88 грн. за основним платежем та 43871,97 грн. штрафних (фінансових) санкцій; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф-5 від 13.01.2014; рішення №000041742 від 03.03.2014, яким застосовано до позивача штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Рівненській області №26/14/17-00-10-05-105/76-78 від 25.04.2014 податкове повідомлення - рішення № від 03.03.2014 скасовано в частині визначення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 316, 80 грн. та 79,20 грн. штрафної санкції.

Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийнято податкове повідомлення - рішення № від 23.05.2014, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 216923, 86 грн.: (173131, 08 грн. основний платіж, 43792, 78 грн. штрафні (фінансові) санкції).

Судами встановлено, що в період з 01.10.2010 до 31.12.2012 позивач здійснював господарськи операції з КП „Рівнепаливо" Рівненської обласної ради, ЗАТ „Рімал", ТОВФ „Ольвія", ЗАТ „Рівненський домобудівний комбінат", ТОВ „Рівненський МЖК", ТОВ БМУ „Прожитлобуд-2", ФОП ОСОБА_3, ТОВ „Рівнепромекобуд", ТОВ „Екотехмаркет", ТОВ „Бріт", ТОВ „Комора Груп", ТОВ агрофірма „МАЯК", ДП „Волиньвугілля", ВП „Шахта Бужанськ", ВАТ „Здолбунівський завод будівельних матеріалів", ТОВ „ЗБУТПРОЕКТ-1", ВП „Шахта №9", ТОВ „СВН-АНТАРЕКС", ТОВ ВКФ „Мілана".

На підтвердження здійснення господарських операцій з зазначеними контрагентами позивачем надано накладні, податкові накладні, копії банківських виписок та квитанції.

З акту перевірки №239/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 13.01.2014 вбачається, що позивачем під час її проведення було надано первинні бухгалтерські документи (виписки), платіжні доручення, книги обліку доходів та витрат №10405/1 від 11.07.2000, №979/1 від 04.08.2011, декларації про отримані доходи, декларації з податку на додану вартість, податкові розрахунки та звіти, накладні, податкові накладні, документи що підтверджують понесені витрати, первинні документи, установчі документи.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" № 334/94-ВР встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності та інших витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п.138.6 наведеної статті витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п. 138.4 та п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням того, що датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що всі необхідні первинні бухгалтерські документи є в наявності у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітною (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У п.198.6 наведеної норми визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як правильно встановлено судами, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами.

Крім того, виписками щодо банківських операцій позивача за 2010, 2011 та 2012 роки.

Обов'язковість оформлення товарно-транспортної накладної передбачено саме у разі укладення відповідного договору перевезення.

Оскільки, перевезення придбаного позивачем товару здійснювалась його контрагентами, відповідальність за оформлення відповідних документів покладається саме на сторін таких договорів.

На час укладання договорів із позивачем його контрагенти були платниками податку на додану вартість згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Судами встановлено, що фактичне виконання господарських операцій підтверджується наявними первинними документами, які містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст та обсяг операцій.

Податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (послуг) постачальником.

Також, чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за допущення порушень законодавства іншими юридичними особами, на позивача не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Судами зазначено, що законодавцем чітко визначено, що належним чином оформлена податкова накладна є достатньою підставою для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту по даті здійснення хоча б однієї із першій подій (перерахування коштів в оплату товарів або отримання таких товарів), за умови виписки такої податкової накладної платником податку на додану вартість.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.