Справа № 461/656/14-а, 2а-461/27/16
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Львів Справа № 876/1062/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

з участю секретаря - Бадівської О. О.,

представника позивача - Панчука М. М.,

представника відповідача - Кузика Ю. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 21 січня 2016 року по справі № 461/656/14-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Нью-Трейдінг Львів» до Львівської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сармат»,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Нью-Трейдінг Львів» (далі - ТзОВ НВФ «Нью-Трейдінг Львів») звернулося до суду із адміністративним позовом до Львівської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило визнати незаконними та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3001 «Про надання ПАТ комерційному банку «ПриватБанк» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості на вул. В. Липинського, 13-а» та ухвалу Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3041 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 28.02.2013 № 2177».

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що оскаржуваними ухвалами відповідач протиправно позбавив його права на земельну ділянку площею 0,084 га, щодо якої за наявності відповідного дозволу виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погоджено останній у відділі Держземагентства у м. Львові (висновок від 16 квітня 2013 року № 40/01-15/1030).

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21 січня 2016 року вказаний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та Львівська міська рада подали апеляційні скарги, в яких покликаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до статті 123 Земельного кодексу України першим етапом вилучення і надання земельної ділянки є заява зацікавленої особи, та безпідставно взято до уваги наявність актів встановлення меж землекористування. Вказує на те, що факт відкликання заяв ТзОВ «Сармат» на вилучення з користування земельних ділянок по вул. Липинського в м. Львові з наступним переданням їх в користування позивачу та ненадання позивачем доказів в підтвердження необхідності збільшення меж земельної ділянки для обслуговування придбаного ним об'єкта нерухомості, свідчать про правомірність прийнятих відповідачем оскаржуваних ухвал.

Львівська міська рада вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що оскаржувані ухвали були прийняті відповідно до норм чинного законодавства та жодним чином не порушують прав і законних інтересів позивача.

В судовому засіданні представники позивача та відповідача подали підписану сторонами угоду про примирення, просили визнати її і закрити провадження у справі.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча їх належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що беруть участь у справі та з'явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 липня 2011 року Львівською міською радою прийнято ухвалу № 685 «Про затвердження ТзОВ «Сармат» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. В. Липинського, 13-а», якою затверджено ТзОВ «Сармат» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку площею 0,2562 га на вул. В.Липинського, 13-а в оренду терміном на 10 років для реконструкції будівель і споруд під торгово-офісний центр, перевівши із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення до земель житлової та громадської забудови, за функцією використання - землі комерції.

На підставі вказаної ухвали 30 вересня 2011 року між Львівською міською радою та ТзОВ «Сармат» укладено договір оренди землі, згідно з яким Львівська міська рада як орендодавець надала, а ТзОВ «Сармат» як орендар прийняло в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на вул. В. Липинського, 13-а, кадастровий № :05:003:0168, загальною площею 0,2562 га для реконструкції будівель і споруд під торгово-офісний центр. Строк дії договору - 10 років, до 14 липня 2021 року.

06 січня 2012 року між ТзОВ «Сармат» та ТзОВ НВФ «Нью-Трейдінг Львів» укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Нестерівською Н. П. та зареєстрований в реєстрі за № 44. Відповідно до умов даного договору ТзОВ «Сармат» як продавець передало, а ТзОВ НВФ «Нью-Трейдінг Львів» як покупець - прийняло у власність будівлю № 13-Б загальною площею 185,7 кв.м, що знаходиться на вул. В. Липинського у м. Львові, на земельній ділянці площею 0,2562 га, кадастровий номер :05:003:0168. Також вказаним договором передбачено, що у зв'язку з його укладенням продавець зобов'язується надати згоду на вилучення з його тимчасового користування з наступним переданням у користування покупця частини земельної ділянки, на якій знаходиться відчужувана будівля, площею 0,09 га, що розташована в м. Львові по вул. Липинського, 13«а» та має загальну площу 0,2562 га, про що продавцем складається окрема заява.

ТзОВ «Сармат» склало заяву від 06 січня 2012 року про надання згоди на вилучення земельної ділянки з його тимчасового користування площею 0,09 га, що знаходиться по вул. Липинського, 13-а у м. Львові з наступним переданням у користування ТзОВ НВФ «Нью-Трейдінг Львів». Вказана заява була відкликана ТзОВ «Сармат» 30 січня 2013 року.

18 квітня 2012 року ТзОВ «Сармат» склало заяву про надання згоди на вилучення з його тимчасового користування з наступним переданням в користування ТзОВ НВФ «Нью- Трейдінг Львів» земельної ділянки площею 0,1137 га. Вказана заява також була відкликана ТзОВ «Сармат» 14 червня 2012 року.

28 лютого 2013 року Львівська міська рада прийняла ухвалу № 2177 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки», якою, зокрема, надано дозвіл ТзОВ НВФ «Нью-Трейдінг Львів» на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,1137 га по вул. В. Липинського, 13-б.

31 липня 2013 року між ТзОВ «Сармат» та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким останнє придбало у власність нежитлову будівлю площею 2498,6 кв.м по вул. Липинського, 13-а у м. Львові, яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,2562 га, кадастровий № :05:003:0168, за адресою вул. Липинського, 13-а у м. Львові.

Згідно із заявою від 24 серпня 2013 року ТзОВ «Сармат» погодилось на вилучення з його землекористування земельної ділянки площею 0,2362 га, що розташована на вул. Липинського, 13 «а» в м. Львові, загальною площею 0,2562 га, з наступним переданням її в користування ПАТ КБ «ПриватБанк».

26 грудня 2013 року Львівською міською радою прийнято ухвалу № 3001 «Про надання ПАТ комерційному банку «ПриватБанк» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості на вул. В. Липинського, 13-а», якою Приватному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості орієнтовною площею 0,2265 га на вул. В. Липинського, 13-а для обслуговування будівель за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Також 26 грудня цього ж року Львівською міською радою прийнято ухвалу № 3041 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 28.02.2013 № 2177», якою внесено зміни до ухвали від 28 лютого 2013 року № 2177 в частині розміру земельної ділянки, щодо якої позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості, а саме такий розмір зменшено з 0,1137 га на 0,0297 га, та зобов'язано позивача забезпечити через спеціалізовану землевпорядну організацію внесення змін до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0297 га на вул. В. Липинського, 13-б.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач на виконання рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки виготовив цей проект, Львівська міська рада не вправі була вносити зміни в своє вже виконане рішення та надавати іншій особі дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, до якої входить частина цієї ж земельної ділянки.

Суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Порядок та підстави надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування встановлені главою 19 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною другою статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 Земельного кодексу України).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що для передачі земельної ділянки у користування зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її в користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень.

Разом з тим, необхідно зазначити, що питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною другою статті 120 Земельного кодексу України визначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини четвертої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як видно з матеріалів справи, у зв'язку з придбанням будівлі № 13-Б, що знаходиться за адресою: вул. Липинського, м. Львів, на земельній ділянці комунальної власності, Львівською міською радою надано позивачу дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,1137 га по вул. В. Липинського, 13-б (ухвала від 28 лютого 2013 року № 2177).

На виконання вимог зазначеної ухвали Львівської міської ради, ТзОВ НВФ «Нью-Трейдінг Львів» забезпечило через КП «Картограф» виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1137 га по вул. В. Липинського, 13-б у м. Львові для обслуговування будівель торгівлі та подало його до Львівської міської ради на затвердження, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія заяви від 28 жовтня 2013 року, зареєстрованої Львівською міською радою 28 жовтня 2013 року за № 2-21775/АП.

Натомість, ухвалою Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3041 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 28.02.2013 № 2177» зменшено розмір земельної ділянки щодо якої позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості з 0,1137 га до 0,0297 га та зобов'язано позивача забезпечити через спеціалізовану землевпорядну організацію внесення змін до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Необхідно зазначити, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, що породжує у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач на виконання рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вжив усі заходи для підготовки технічної документації і ця документація була представлена на погодження, відповідне рішення вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому відповідач не мав повноважень його змінювати, що вказує на протиправність ухвали Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3041 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 28.02.2013 № 2177» та наявність підстав для її скасування.

Що стосується відкликання заяв-згод ТзОВ «Сармат» на вилучення частини земельної ділянки по вул. Липинського, 13 «а» в м. Львові з його тимчасового користування та передання такої ТзОВ НВФ «Нью-Трейдінг Львів», то такі жодного правового значення не мають, оскільки з продажем останньому будівлі № 13-Б, що знаходиться за адресою: вул. Липинського, м. Львів, у ТзОВ «Сармат», в силу вимог статті 120 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей об'єкт припинилось.

Крім цього, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально, є необхідною лише у разі вилучення земельної ділянки.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3001 «Про надання ПАТ комерційному банку «Приватбанк» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості на вул. В. Липинського, 13-а», то необхідно зазначити, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки іншій особі безпосередньо не породжує для позивача певних правових наслідків (прав чи обов'язків) і не має обов'язкового (обтяжуючого) характеру, оскільки не перешкоджає завершенню процедури відведення земельної ділянки. Крім цього, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є безумовною підставою прийняття рішення про надання її у користування, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, у постанові від 10 грудня 2013 року № 21-358а13.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вказаної вище ухвали Львівської міської ради, а відповідно про помилковість висновку суду першої інстанції в цій частині.

Як зазначалось вище, сторонами подано до суду угоду про примирення, яку вони просили визнати і закрити провадження у справі. Вказана угода не врегульовує спір на основі взаємних поступок, оскільки з її змісту видно, що відповідач визнав незаконною ухвалу від 26 грудня 2013 року № 3041 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 28.02.2013 № 2177», а позивач відмовився від позовної вимоги про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3001 «Про надання ПАТ комерційному банку «Приватбанк» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості на вул. В. Липинського, 13-а», а тому її не можна вважати угодою про примирення сторін. За своїм змістом та суттю вона є заявою про відмову позивача від позовної вимоги про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3001 «Про надання ПАТ комерційному банку «Приватбанк» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості на вул. В. Липинського, 13-а» та про визнання відповідачем позову в частині незаконності ухвали Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3041 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 28.02.2013 № 2177».

Відповідно до статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду.

У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

Статтею 112 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

Відмова від позову не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття відмови позивача від адміністративного позову та закриття провадження у справі.

Зазначені вище норми кореспондуються також з положенням пункту 2 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Разом з тим, згідно з статтею 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

За наведених обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова в частині визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3001 «Про надання ПАТ комерційному банку «Приватбанк» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості на вул. В. Липинського, 13-а» прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, що в свою чергу з врахуванням того, що позивач відмовився від позовної вимоги про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3001 «Про надання ПАТ комерційному банку «Приватбанк» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості на вул. В. Липинського, 13-а», є підставою для її скасування та закриття провадження у справі в цій частині. В решті постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 21 січня 2016 року по справі № 461/656/14-а в частині скасування ухвали Львівської міської ради від 26 грудня 2013 року № 3001 «Про надання ПАТ комерційному банку «Приватбанк» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості на вул. В. Липинського, 13-а» скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

В решті постанову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А. І. Рибачук

Судді В. М. Багрій

Д. М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 21 червня 2016 року.