Справа № 808/732/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2016 рокусправа № 808/732/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю Бишевської Н.А.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року по справі №808/732/16 за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Ільющенкова Сергія Олександровича, третя особа - ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Ілющенкова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.12.2015р. індексний номер 27427741.

В обґрунтуванні заявлених вимог позивачка посилалась на те, що проведення державної реєстрації прав власності на об'єкт нерухомості - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, здійснено відповідачем з порушенням ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, чинною на час прийняття оскаржуваного рішення, оскільки договір міни, укладений на товарній біржі не є тим документом, з яким проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено. Постанова суду фактично мотивована тим, що договір, який укладено у порядку, встановленому законом, є підставою для державної реєстрації права. При цьому, суд вказав на те, що на момент укладення договору міни (15.02.1996р.), який був зареєстрований на товарній біржі, чинним законодавством, а саме Законом України «Про товарну біржу», було визначено, що угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягали нотаріальному посвідченню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала

апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності проведення державної реєстрації права на підставі договору міни, який не був нотаріально посвідченим. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що вимога щодо нотаріального посвідчення договору, на час його укладення, була передбачена Цивільним кодексом Української РСР. З цих підстав, позивач вказує на те, що договір міни укладений не в установленому законом порядку, а відтак проведення державної реєстрації права на підставі цього договору, суперечить положенням ст..27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що поза увагою суду першої інстанції залишились посилання позивача про невідповідність умов договору міни фактичним обставинам, а саме суд не звернув увагу на вартість квартири, яка зазначена в договорі та яка не відповідає технічній документації на цю квартиру. Також позивач вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, які свідчать про те, що на теперішній час позивач перебуває у шлюбних відносинах з третьою особою - ОСОБА_4 і між ними існують спірні правовідносини щодо сумісного майна подружжя.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.02.1996р. між брокером ОСОБА_6 брокерської контори №1, що діяв на підставі договору-доручення 31 від 10.02.1996 від імені ОСОБА_7, який діяв від свого імені та за дорученням від ОСОБА_8, гр. ОСОБА_9, гр. ОСОБА_10, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_11, гр.ОСОБА_12, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_13, та брокером ОСОБА_14 брокерської контори №1, що діяв на підставі договору доручення №2 від імені ОСОБА_4, було укладено договір міни нерухомості №1280, відповідно до умов якого ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11, обміняли двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належала їм на праві спільної сумісної власності, на житловий будинок АДРЕСА_2, що належав ОСОБА_4 на праві власності. Договір міни було зареєстровано на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" Запорізькою універсальною біржею "Україна" ЛТД в журналі реєстрації біржових угод по міні (оренді) від 15.02.1996.

21 лютого 1996 року Запорізьким бюро технічної інвентаризації на підставі договору міни №1280 зареєстроване за ОСОБА_4 право власності на АДРЕСА_1, про що свідчить наявне у матеріалах справи реєстраційне свідоцтво від 21.02.1996.

17 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру №91, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Разом із заявою третя особа подала державному реєстратору договір міни №1280 від 15.02.1996 та копію технічного паспорту, виданого 17.10.1995 Запорізьким МБТІ, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія картки прийому заяви №27199355.

23 грудня 2015 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Ільющенков С.О., розглянувши заяву ОСОБА_4 від 17.12.2015, на підставі ч. 2 ст. 9 закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень", п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, прийняв рішення №27427741 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - квартиру №91, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за суб'єктом: ОСОБА_4

Правомірність рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.12.2015р. індексний номер 27427741 є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються заявником апеляційної скарги, свідчать про те, що у спірному випадку реєстрація права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно була здійснена Запорізьким МБТІ відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого права, зокрема відповідно до Правил державної реєстрації нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 за №56.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 3 Закону №1952-IV, суд першої інстанції правильно вказав на те, що права власності ОСОБА_4 на квартиру, яке виникло до набрання чинності Законом №1952-IV, не підлягали обов'язковій реєстрації, відповідно до Закону №1952-IV, оскільки реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права. При цьому, суд першої інстанції вірно вказав на те, що приписами Закону №1952-IV не передбачено жодних обмежень стосовно права власників нерухомого майна, речові права на які були зареєстровані до набрання законної сили Законом №1952-IV, провести державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до приписів цього Закону.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Статтею 15 Закону №1952 визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до статті 15 вказаного Закону постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який був чинним на час прийняття державним реєстратором спірного рішення.

Так, ч. 1 п. 36 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно із п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Аналогічний припис містить ст. 19 Закону України №1952-ІV, якою передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Отже, договір, укладений у порядку, встановленому законом є підставою для державної реєстрації права.

Як зазначено вище, у спірному випадку право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору міни №1280 від 15.02.1996 р.

Як вбачається з заявленого позову, як на підставу для визнання протиправним та скасування спірного рішення, позивач посилається на відсутність нотаріального посвідчення договору міни №1280 від 15.02.1996 р., на підставі якого здійснено реєстрацію права власності.

Враховуючи підстави заявленого позову, суд першої інстанції правильно вказав на те, що по-перше: право ОСОБА_4 відносно зазначеного нерухомого майна раніш вже було зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення та відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону №1952-IV таке право визнається дійсним. По-друге: у спірному випадку слід враховувати законодавство, яке діяло на час укладення договору міни.

Так, згідно з частиною 1 Закону України від 10.12.1991 року №1956 "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що обєднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, а має за мету надання послуг в укладанні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і повязаних з цим торговельних операцій.

Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу").

Отже, діюче на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав на те, що згідно ст..204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Питання щодо правомірності договору міни №1280 від 15.02.1996 р. було предметом судового дослідження.

Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2016р. по справі №335/2181/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_11, третя особа - ТОВ «Запорізька універсальна біржа «Україна», яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні вимог про визнання договору міни №1280 від 15.02.1996р. недійсним. У вказаному рішенні судом зроблено висновок, що відсутність нотаріального посвідчення договору міни №1280 від 15.02.1996р. не є підставою для недійсності такого правочину.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вчиняючи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке набуте та визнане відповідно до законодавства, яке діяло до прийняття Закону №1952-IV, державний реєстратор діяв правомірно та у відповідності до вимог законодавства.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. В апеляційній скарзі позивач фактично посилається на ті обставини, які стали підставою для пред'явлення позову, але, як зазначено вище, вказаним підставам судом першої інстанції надано належну правову оцінку. Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам щодо істотним умовам договору міни (ціни квартири), наявності спору між подружжям щодо спільного майна, не можуть бути підставою для висновків щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції, оскільки виходять за межі предмету спору у цій справі, який стосується правомірності рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права.

З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року по справі №808/732/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 17.06.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська