Справа № 803/3611/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Справа № 876/1966/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Боберського І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, оперативного командування ,,Захід Сухопутних військ Збройних сил України, військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання недійсним контракту, визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати недійсним ,,Контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України, укладений 29.05.2014 року між Міністерством оборони України в особі командувача військ оперативного командування ,,Північ Сухопутних військ Збройних Сил України та ОСОБА_1 , а дії зазначеного суб`єкта владних повноважень по укладанню контракту визнати протиправними.

Також позивач просив визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - оперативного командування ,,Північ Сухопутних військ Збройних Сил України, оформлене наказом командувача за № 17-ПМ від 29.05.2014 року в частині прийняття на військову службу ОСОБА_1 та скасувати його в цій частині.

Крім того, позивач просив зобов`язати суб`єкта владних повноважень - військову частину польова пошта НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби по демобілізації чи в інший спосіб, який не суперечитиме чинному законодавству.

Постановою від 11 лютого 2016 року Волинський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив частково: визнав нечинним ,,Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, укладений між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 29.05.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Міністерство оборони України подали апеляційні скарги, оскільки вважають, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не надав належної уваги тим обставинам, що видання наказу командувачем оперативного командування ,,Захід Сухопутних військ Збройних сил України №17-ПМ від 29.05.2014 року генерал-лейтенантом ОСОБА_2 в частині прийняття на військову службу ОСОБА_1 здійснено не обґрунтовано, тобто не з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не дотримано принципу пропорційності, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), без урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Він ( ОСОБА_1 ) на момент настання особливого періоду служби не перебував на службі, а був призваний в Збройні сили України. При цьому був призваний на підставі виданого наказу про прийняття в Збройні Сили України без правової підстави (у відсутності контракту, який появився, як слідує з тексту контракту 26 липня 2014 року), а тому перебування його в Збройних Силах України з моменту призову до моменту появи контракту і з моменту набрання рішення суду про визнання контракту нечинним є незаконним. З цих підстав він підлягає звільненню.

З моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання контракту про проходження громадянином України ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України нечинним, контракт втрачає чинність, а тому Наказ про прийняття в добровільному порядку на військову службу за контрактом (який визнаний нечинним) підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 - звільненню зі служби.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Міністерство оборони свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції недостатньо дослідив поважність причин пропуску строку звернення до суду. В клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивачем не наведено достатніх підстав та поважних причин порушення строків звернення до адміністративного суду.

Так, позивач не вказав час та періоди його перебування у зоні проведення антитерористичної операції за 2014 та 2015 роки. Однак, суд зазначив, що саме під час відпустки з 06.10.2015 року позивач міг реалізувати своє право на подачу позову. Разом з тим ОСОБА_3 не вказує факт його перебування у черговій відпустці за 2014 рік та проходження служби по місцю постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 у м. Володимир-Волинський Волинської області, в час коли йому було відомо про запис у військовому квитку ,,зарахований на військову службу за контрактом 29.05.2014, наказ №17-ПМ.

Таким чином, відповідач вважає, що позивач при поданні адміністративного позову допустив порушення строків звернення до адміністративного суду, а тому адміністративний позов у відповідності до вимог ст.100 КАС України слід залишити без розгляду.

Крім того, в судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками процесу, що фактом волевиявлення ОСОБА_3 щодо прийняття в добровільному порядку (за контрактом) на військову службу є його заява зареєстрована 25.04.2014 року, яка підписана ним власноручно.

Також, на думку відповідача, суд першої інстанції безпідставно використав як доказ повідомлення № 167 про неможливість надання висновку експертизи за матеріалами вказаної адміністративної справи від 19.01.2016 року, оскільки дане повідомлення не є обгрунтованим висновком експерта і не могло бути належним доказом, а є лише інформацією про неможливість надання висновку експертизи за матеріалами вказаної адміністративної справи.

Згідно вимог п. 4 ст.70 КАС України зазначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Враховуючи наведене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а саме в частині визнання нечинним Контракту, укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 29.05.2014 року та прийняти нову постанову, якою в цій частині позовних вимог відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. При цьому заперечив вимоги апеляційної скарги відповідача.

Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги поданої відповідачем апеляційної скарги та заперечив апеляційну скаргу позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та доводи скарг, апеляційний суд вважає, що обидві скарги не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 25 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з письмовою заявою про оформлення документів для проходження військової служби за контрактом строком на три роки (т.1 а.с.110).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 121 від 27 травня 2014 року ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу до 1 батальйону територіальної оборони та призначений на посаду паро провідником-кочегаром польової лазні взводу матеріально-технічного забезпечення батальйону(т.1 а.с.106).

В той же день, 27 травня 2014 року, військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав начальнику управління персоналу штабу управління оперативного командування ,,Північ підготовлені документи та клопотання щодо прийняття військовозобов`язаних і призовників ( в тому числі і позивача) на військову службу за контрактом (т.1 а.с.111-115).

29 травня 2014 року командувач ОВК ,,Північ видав наказ за № 17-ПМ (по особовому складу) про прийняття ОСОБА_1 на військову службу за контрактом та укладання відповідного контракту (а.с 116).

29.05.2014 року між Міністерством оборони та ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України терміном на три роки (т.1 а.с. 4-5).

У військовому квитку зроблено відповідний запис про укладення контракту із позивачем. (т.1 а.с. 6).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржений контракт укладений із порушенням вимог законодавства, а тому є нечинним.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального прав та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України Законом ,,Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової).

Згідно ст. 1 Указу Президента України ,,Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України № 1126/VII від 17.03.2014 року, в Україні оголошено про проведення часткової мобілізації.

Таким чином, з 17 березня 2014 року в Україні введено особливий період, який згідно Указів Президента триває і на даний час.

Відповідно до ст.2 Закону України від 25.03.1992року № № 2232-XII ,,Про військовий обов`язок і військову службу ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни (ч.1).

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.2).

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу (ч.4).

Позивач ОСОБА_1 стверджує, а відповідач не заперечує того факту, що він виявив добровільне бажання проходити військову службу під час особливого періоду.

Оскільки, позивач не був призваний під час мобілізації, йому у відповідності до вимог наведених нормативно-правових актів було запропоновано проходити військову службу за контрактом, на що він погодився. Підтвердженням вказаного факту є власноручно написана позивачем заява від 25 квітня 2014 року про оформлення документів для проходження військової служби за контрактом строком на три роки.

За змістом ч.1 ст.20 Закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, резервісти.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (пункт 15).

Право на укладення від імені Міністерства оборони України контракту про проходження військової служби надається, зокрема, посадовій особі, яка має право видавати накази по особовому складу та до повноважень якої належить призначення на відповідні посади, - з особами, що призначені або призначаються на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачено військове звання від рядового складу до старшого офіцерського складу (пункт 16).

Контракт укладається у двох примірниках, підписується сторонами контракту. Підпис посадової особи скріплюється відповідною гербовою печаткою. Один примірник контракту зберігається в особовій справі військовослужбовця, другий - у військовослужбовця. Контракт про проходження військової служби є підставою для видання відповідного наказу по особовому складу про зарахування особи до списків особового складу Збройних Сил України та призначення її на відповідну посаду чи продовження військової служби (пункт 26).

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що позивач не підписував контракт від 29 травня 2014 року. Даний факт підтверджується поясненнями позивача, повідомленням № 167 про неможливість надання висновку по призначеній судом експертизі, яким судовий експерт Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз повідомив суд, що досліджений запис в розділах 8,10 контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України в графі ,,особистий підпис, прізвища та ініціали громадянина України військовослужбовця виконаний за допомогою технічних засобів, а тому не є об`єктом почеркознавчого дослідження.

На вимогу апеляційного суду Володимир-Волинське відділення поліції Волинської області надіслало висновок експерта за № 458 від 23.02.2016 року, згідно якого написи ,, ОСОБА_4 , які розміщенні в графах ,,(особистий підпис, прізвище та ініціали громадянина України військовослужбовця) в пунктах ,,8. Інші умови Контракту та ,,10. Підписи сторін контракту про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, складеним між Міністерством оборони України та громадянином ОСОБА_1 від 26 липня 2015 року, нанесенні струменевим друком.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд визнає вірними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо нечинності оскарженого контракту, оскільки під час його укладення були допущенні порушенням вимог законодавства, а саме п. 26 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, позаяк не підписаний позивачем.

Колегія суддів також погоджується з доводами суду першої інстанції щодо правомірності наказу командувача ОВК ,, ОСОБА_5 за № 17-ПМ (по особовому складу) від 29 травня 2014 року та дій відповідача щодо укладення контракту, скільки вони відповідають вимогам наведених нормативно-правових актів. Зокрема, форма контракту та зміст відповідають додатку до Положення, а підставою для укладення контракту добровільна заява позивача.

Оскаржений наказ за № 17-ПМ винесений до укладення контракту та містить вимогу щодо укладення контракту для проходження військової служби.

Також суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання військової частини польова пошта НОМЕР_1 - вчинити дії по звільненню ОСОБА_1 з військової служби, оскільки питання звільнення військовослужбовців з військової служби є виключною компетенцією військових органів з врахуванням видів служби та статусу військовослужбовця.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача, на думку апеляційного суду, також є не переконливими з таких підстав.

За змістом частин 1 та 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах шестимісячного строку, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

24 листопада 2015 року Волинський окружний адміністративний суд виніс ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення строку звернення до суду.

Суд першої інстанції належним чином мотивував підстави для такої відмови, зазначивши, що позивач взнав про порушення своїх прав лише 26 липня 2015 року, а до 06 жовтня 2015 року ОСОБА_1 перебував в зоні проведення АТО. Таким чином, позивач мав реальну можливість подати позов лише після 06 жовтня 2015 року, чим він скористався, подавши 12.10.2015 року до суду позовну заяву.

Вказані обставини представником відповідача не спростовані, а тому відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Висновки суду першої інстанції про відсутність підпису позивача на контракті підтверджені висновками проведеної в рамках розслідування кримінальної справи судової технічної експертизи за № 458 від 23.02.2016 року.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд також не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі № 803/3611/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

М.А. Пліш

Ухвала в повному обсязі складена 16 червня 2016 року.