Справа № 826/23181/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2016 року № 826/23181/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Добрянської Я.І. , суддів Федорчука А.Б. Аблова Є.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1,

до відповідача-1 Державної архітектурно-будівельної інспекції України,

відповідача-2 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України,

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2015 головуючим суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до попереднього судового розгляду.

У судовому засіданні позивач заявлені у позовній заяві позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав, визначених у адміністративному позові.

Натомість представник відповідача Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечив повністю з підстав, наведених у письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи.

Представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України суд ухвалив розгляд даної адміністративної справи продовжити в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

8.07.2015 позивач звернувся до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України із запитом у якому просив надати інформацію щодо дій працівників державних органів, які вирішували питання стосовно незаконної індивідуальної забудови громадянкою ОСОБА_3 на земельній ділянці садового товариства "Мрія-1" на території Гнідинської сільської Ради Бориспільського району Київської області, серед іншого позивач просив надати інформацію, пов'язані із незаконною забудовою громадянкою ОСОБА_3

Листом від 07.08.2015 № 40-703-(90-7)/7395 Державна архітектурно-будівельної інспекції України позивача повідомлено, що оскільки питання порушенні у зверненні не стосуються доступу до публічної інформації звернення було розглянуте в порядку та строк визначені Законом України "Про звернення громадян", надано відповідь на питання зазначені у зверненні, а також доведено до відома позивача, що інші питання, на які відповідач не надав відповіді у листі від 07.08.2015, були предметом розгляду адміністративної справи № 826/307/14 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2014 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, однак Київським апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу задоволено частково, та зобов'язано Інспекцію повторно розглянути та надати відповідь на запит позивача від 20.11.2013.

Також Державна архітектурно-будівельної інспекції України повідомила позивача, що відповідь на звернення від 20.11.2013 була надана 26.06.2015 листом № 7/10-41/2506/09/02.

А також повідомлено, що відповідно до законодавства України та Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію України затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 09.07.2014 № 294 Держарбудінспекція не є органом, до повноважень якого належить тлумачення актів законодавства.

Листом від 17.07.2015 № 8/17-544-15 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомило позивач, що звернення позивача є ідентичним зверненню від 20.01.2015, яке надійшло листом Секретаріату Кабінету міністрів України від 28.01.2015 № 1279/0/2-15, відповідь на яке Міністерством надана відповідно до листа від 23.02.2015 № 8/17-112-15.

Вважаючи, що відповідь на заяву ОСОБА_1 була надана необґрунтованою, а також, що листи-відповіді містили неповну, недостовірну відповідь відповідно до Закону України "Про публічну інформацію" позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно ч.1 ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та постанови Кабінету міністрів України від 25.05.2011 № 583 "Питання виконання Закону України "Про доступ до публічної інформації" в Секретаріаті Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органах виконавчої влади" запитувач інформації має право на отримання запитуваної інформації, якою володіє розпорядник інформації, у спосіб, обраний запитувачем, протягом п'яти робочих днів з дня надходження запиту.

Згідно ч. 3 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлює, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.2).

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Такі форми правовідносин в інформаційній сфері, як звернення громадянина та запит на інформацію, попри певну близькість, відрізняються за наступними ознаками: правові підстави; предмет; вимоги щодо форми; вимоги щодо порядку реєстрації та обліку; вимоги щодо порядку оплати.

Потреба в розмежуванні форм зазначених правовідносин передбачена статтею 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка визначає: цей закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Отже, порядок розгляду звернень громадян регулюється Законом України «Про звернення громадян», запитів на інформацію - Законом України «Про доступ до публічної інформації», а запитів (вимог) суб'єктів владних повноважень - спеціальними законами про статус та повноваження відповідних суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 Закону «Про доступ до публічної інформації» визначено: запит - це прохання особи до розпорядника надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Якщо особа не висловила прохання надати таку готову інформацію, або її прохання стосується створення інформації, а не звичайної компіляції чи збору наявних інформаційних даних без застосування творчого підходу, то такий документ є зверненням, до якого застосовується пункт 4 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо відмови в задоволенні запиту через недотримання вимог, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Оскільки, заява позивача містить ознаки саме звернення, так як містить прохання надати роз'яснення, висловити ставлення відповідачів до ситуації та прохання створити інформації, а саме акумулювати дані, які мають в розпорядженні відповідачі, то заява ОСОБА_1 підлягала розгляду саме в порядку передбаченому Законом України "Про звернення громадян".

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 09.07.2014 № 294 Держархбудінспекція у своїй діяльності керується Конституцією України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодаства.

Позивач у запиті від 08.07.2015 фактично просить висловити точку зору Держархбудінспекції щодо дотримання при будівельних роботах у суміжному з ним домоволодінні положення вимогам нормативних актів у сфері містобудування.

Проте, ставлення Держарбудінспекції до вказаного питання може бути висловлене виключно за результатами відповідної перевірки дотримання містобудівного законодавства. Держархбудінвпескція відповідно до чинного законодавства, не наділена повноваженнями надавати роз'яснення щодо дотримання чи порушення законодавства під час проведення будь-яких робіт, а тому звернення позивача в частині роз'яснення окремих положень чинного законодавства не може бути розглянуто саме відповідачем.

А також відповідач у письмових запереченнях проти позову від 09.12.2015 зазначив, що згідно чинного законодавства Держархбудінспекція не уповноважена розглядати земельні суперечки між власниками суміжних землеволодінь, оскільки вирішення цього питання відноситься до компетенціїї інших органів.

Держархбудінспекція звернула увагу суду, що порушені у запиті позивача питання, щодо надання Держархбудінспекцією порядку (процедури) розгляду справ під час отримання технічних паспортів власниками об'єктів нерухомості та перевірка правомірності їх отримання, до компетенції відповідача не відноситься, а також, стосовно питань з інформування позивача про отримання ОСОБА_3 свідоцтва на право власності на об'єкт нерухомості також не відноситься до компетенції Держархбудінспекції, оскільки відповідач не здійснює дій щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб.

Питання порушені ОСОБА_1 у зверненні щодо порушення ОСОБА_3 законодавства у сфері містобудівного законодавства при забудові свого домоволодіння, були предметом розгляду адміністративної справи № 826/307/14.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2014 по вказаній справі в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено, однак Київським апеляційним адміністративним судом скасовано вищезазначену постанову, та ухвалено зобов'язати Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області повторного розглянути та надати відповідь на запит позивача від 20.11.2013 в порядку та строки, передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Постанова Київського апеляційного адміністративного суду надійшла на адресу відповідача 19.06.2014, а тому на виконання вказаної постанови Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області розглянуто запит позивача та надано відповідь листом від 26.06.2015 № 7/10-41/2506/09/02.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про звернення громадян" не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного й того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішене по суті.

Оскільки, відповідь на запит позивача щодо порушення ОСОБА_3 законодавства у сфері містобудівного законодавства при забудові свого домоволодіння вже була надана в межах адміністративної справи № 826/307/14, то у відповідача відсутній обов'язок повторно розглядати ті ж питання порушені у зверненні від 08.07.2015, а також з урахуванням того, що звернення позивача до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України також було розглянуто в межах чинного законодавства, то позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, установленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді Є.В. Аблов

А.Б. Федорчук