Справа № 2а-14/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ К/800/50936/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.
Васильченко Н.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 як представника ОСОБА_5 та ОСОБА_5 на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі №876/2970/15 за позовом ОСОБА_5 до Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання протиправними дій та бездіяльності щодо надання земельних ділянок та скасування рішень,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2008 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області про: визнання незаконним та скасування рішення без номера Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області від 05 лютого 1996 року «Про хід паювання та затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку»; визнання незаконним протоколу № 1 «Про розгляд проекту роздержавлювання і приватизації земель на зустрічі приватизаційної комісії Труханівської сільської ради народних депутатів Сколівського району Львівської області» від 04 квітня 1996 року; визнання незаконним висновок №2 Труханівської сільської Ради народних депутатів «Про погодження проекту роздержавлення і приватизації земель КГСП «Галичина» від 22 квітня 1996 року; визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Труханівської сільської ради від 28 квітня 2000 року №27 «Про передачу в тимчасове користування земельних ділянок»; визнання незаконним та скасування рішення Труханівської сільської ради від 24 квітня 2000 року № 32 «Про погодження проекту створення приватних агроформувань на території Труханівської сільської ради»; визнання незаконним та скасування рішення Труханівської сільської ради від 31 січня 2003 року № 24 «Про передачу середньої частки(пай) і виділення її в натурі громадянам з видачею державного акту взамін земельного сертифікату»; визнання незаконним та скасування рішення Труханівської сільської ради від 05 лютого 2003 року № 24 «Про передачу середньої частки (паю) і виділення її в натурі громадянам з видачею державного акту взамін земельного сертифікату»; визнання незаконним та скасування рішення Труханівської сільської ради від 25 лютого 2009 року № 287 «Про заміну в по господарських книгах» щодо ОСОБА_11; визнання протиправною бездіяльність Труханівської сільської ради щодо невидачі сертифікатів на частку земельних ділянок (паїв) при роздержавленні землі на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області; зобов'язання Труханівської сільської ради визначити та виділити в натурі ОСОБА_5, як спадкоємцю ОСОБА_12 та ОСОБА_11, земельну частку (пай) із колишніх земель КГСП «Галичина»; зобов'язання Труханівської сільську раду виділити земельну ділянку ОСОБА_5, як спадкоємцю осіб, визнаних репресованих, в урочищі «Великопівне» в розмірі 0,73 га.; встановлення в постанові суду, що видана Труханівською сільською радою Сколівського району Львівської області довідки-характеристики земельної ділянки в розмірі 0,22 га під забудову в урочищі «Великопівне» ОСОБА_7 від 22 грудня 2007 року,яка була оформлена і видана на пайовій землі, що грубо порушує вимоги ЗК України; встановлення в постанові суду, що видана Труханівською сільською радою Сколівського району Львівської області довідки-характеристики земельної ділянки (в розмірі 0,63 га) під забудову в урочищі «Великопівне» від 22.12.2007 року, яка була оформлена і видана на пайовій землі, що грубо порушує вимоги ЗК України; встановлення, що державний акт Серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,22 га від 05 березня2009 року, виданий ОСОБА_6, був оформлений з грубим порушенням процесуального і матеріального права (законодавства України і Конституції України); встановити, що державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,63 га від 05 березня 2009 року, виданий ОСОБА_7, був оформлений з грубим порушенням процесуального і матеріального права.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року, провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить їх скасувати та справу направити на до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач оспорює право на земельні ділянки, які, на її думку, могли б за певних умов належати померлим батькам і в даний час повинні належати їй як спадкоємцю, крім того, в позові позивач оспорює також право інших осіб на земельні ділянки, а тому в даному випадку виник спір про право цивільне, а тому і захищати свої права та інтереси позивачка повинна у способи, визначені книгою шостою ЦК України, ст.152 Земельного кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України, у відповідності до ст.15 ЦПК України, тобто у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_5 зазначає, що вона є спадкоємцем майна померлих батьків: батька ОСОБА_12 та матері ОСОБА_13, має право на спадкування їхнього майна, в тому числі на отримання земельних ділянок. Позивач вказує на те, що при житті батьків роздержавлення і приватизація земель сільською радою проводилась незаконно, порушувалось законне право її батьків на отримання земельних ділянок на території сільської ради, їм не видавались сертифікати на земельні ділянки (паї), виносились незаконні рішення, незаконно створювались приватні агроформування та передавались в тимчасове користування земельні ділянки, державні акти взамін земельних сертифікатів видавались незаконно, 3-ім особам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незаконно було видано державні акти на право власності на земельні ділянки під забудову в урочищі «Великопівне» серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень ( пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У зв'язку з цим у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-551а14 Верховний Суду України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24 лютого 2015 (справа №21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14).

Крім того, статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Згідно матеріалів справи, позивач оскаржує рішення сільської ради, якими сільська рада, як власник землі, розпоряджається земельними ділянками та передає відповідні земельні права відносно них. Крім того, позивач просить також скасувати рішення сільської ради, якими земельні ділянки передані третім особам.

Судами встановлено, що позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 05 серпня 2014 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк В.І., на підставі заповіту від 28.11.2013 року отримала спадкове майно померлої 27 січня 2014 року матері ОСОБА_11 житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Водночас, ухвалюючи рішення про закриття провадження по справу, суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що позивач має право на отримання іншого спадкового майна померлих, в тому числі земельних ділянок, однак на час розгляду справи в суді не надала документів, які б посвідчували набуття нею прав власності на ці земельні ділянки.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Отже, вірним є висновок судів першої та апеляційної інстанції, що відсутність у ОСОБА_5 прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними рішеннями не породжує для нього права на захист і відповідно права на звернення із цим адміністративним позовом.

Також, як вбачається із матеріалів справи, після одержання правовстановлюючих документів - державного акту серії НОМЕР_3 на права власності на земельну ділянку площею 0.63 га від 05 березня 2009 року, виданий ОСОБА_7 та державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0.22 га від 05 березня 2009 року, виданий ОСОБА_6 рішення Труханівської сільської ради від 31 січня 2003 року №24 «Про иерелачу середньої частки(пай) і виділення її в натурі громадянам з видачею державного акіу взамін земельного сертифікат)» та рішення Труханівської сільської ради віл 05 люгого 2003 року № 24 «Про передачу середньої частки (паю) і виділення її в натурі громадянам з видачею державного акту взамін земельного сертифікату» вичерпало свою силі після реалізації, за воїм змістом є ненормативними правовими актами індивідуального характеру.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

З викладеного вбачається, що спір про правомірність оскаржуваних рішень має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а також вимоги про скасування акта про право, виданого на підставі такого незаконного рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 як представника ОСОБА_5 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України, у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: