Справа № 826/2214/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2016 р. м. Київ К/800/41337/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

при секретарі: Корецькому І.О., розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013

у справі № 826/2214/13-а Окружного адміністративного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український інститут сталевих конструкцій імені В.М. Шиманського»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі м. Києва ДПС від 17.10.2012 № , № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 24.09.2012 № 3112/22-520-36861591.

Згідно з цими висновками позивач порушив норми підпунктів 135.5.4 пункту 135.5 ст. 139, пунктів 198.3, 198.6 ст. 198, пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК): занижено валовий доход за ІІ квартал 2012 року на 776000,00 грн. у зв'язку з не включенням до валового доходу суми кредиторської заборгованості перед ПП «Житло-Інвест-Буд», яке визнано банкрутом; завищено податковий кредит на 442621,00 грн. у податковому обліку за серпень, вересень, жовтень, грудень 2011 року за нікчемними правочинами з поставки від ПП «Обрій», ТОВ «Стіл Хоукс», ТОВ «Тетрабудсервіс», ТОВ «Укрбудсфера», у результаті чого занижено податок на прибуток на 162960,00 грн. у податковому обліку за ІІ квартал 2012 року та ПДВ на 442621,00 грн. у податковому обліку за серпень, вересень, жовтень, грудень 2011 року. Висновок про нікчемність правочинів між позивачем та цими постачальниками обґрунтовано посиланням на обставини відсутності у ПП «Обрій» та ТОВ «Стіл Хоукс» основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності; пояснення засновника ТОВ «Стіл Хоукс» ОСОБА_3, в яких він заперечив своє відношення до створення та господарської діяльності товариства; пояснення засновника ТОВ «Тетрабудсервіс» ОСОБА_4, в яких він вказав про реєстрацію товариства за винагороду та подальшу перереєстрацію його на невідомих осіб; порушення кримінальних справ за фактами фіктивного підприємництва ТОВ «Тетрабудсервіс» та ТОВ «Укрбудсфера».

За результатами перевірки контролюючим органом стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 17.10.2012р.: № - про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 442621,00 грн. за основним платежем та 110656,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи); № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 162960,00 грн. за основним платежем та на 40740,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

У судовому процесі встановлено, що за податковими накладними, виписаними від імені ПП «Обрій», ТОВ «Стіл Хоукс», ТОВ «Тетрабудсервіс», ТОВ «Укрбудсфера» з посиланням на поставку позивачу товарів (послуг), позивач сформував податкових кредит у податковому обліку за серпень, вересень, жовтень, грудень 2011 року.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013 № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України входять до предмета доказування при розгляді судом адміністративного позову стосовно правомірності рішення контролюючого органу про збільшення сум грошових зобов'язань із податку на прибуток, ПДВ.

Разом із тим, факт поставки позивачу від ПП «Обрій», ТОВ «Стіл Хоукс», ТОВ «Тетрабудсервіс», ТОВ «Укрбудсфера» товарів (послуг) не може вважатися встановленим з огляду на те, що оцінка доказів у справі зроблена судом без дотримання вимог статті 86 КАС України. Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 69 цього Кодексу встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходили з правомірності формування позивачем сум податкового кредиту за господарськими операціями з ПП «Обрій», ТОВ «Стіл Хоукс», ТОВ «Тетрабудсервіс», ТОВ «Укрбудсфера» з огляду на наявність належно оформлених податкових накладних, належної реєстрації платниками ПДВ цих постачальників, наявності актів прийому - передачі робіт, актів про надання послуг, акту здачі-приймання виконаних послуг, платіжних доручень. Даючи оцінку пояснення директорів вказаних контрагентів, суд першої інстанції вказав, що вони не можуть бути свідченням фіктивності цих підприємств та не є достатніми для спростування реального характеру поставки, а матеріали кримінальних справ судом не було взято до уваги, оскільки справа перебуває на етапі досудового слідства і встановлені в ній обставини можуть бути визнаними по завершенню судового слідства.

У той же час, заперечуючи проти позову та доводячи правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, ДПІ у судовому процесі посилається на обставини, які спростовують реальність господарських операцій з поставки позивачу від ПП «Обрій», ТОВ «Стіл Хоукс», ТОВ «Тетрабудсервіс», ТОВ «Укрбудсфера» товарів (послуг). Так, контролюючий орган посилався на обставини відсутності у ПП «Обрій» та ТОВ «Стіл Хоукс» основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності; пояснення засновника ТОВ «Стіл Хоукс» - ОСОБА_3, в яких він заперечив своє відношення до створення та господарської діяльності товариства; пояснення засновника ТОВ «Тетрабудсервіс» - ОСОБА_4. в яких він вказав про реєстрацію товариства за винагороду та подальшу перереєстрацію його на невідомих осіб; порушення кримінальних справ за фактами фіктивного підприємництва ТОВ «Тетрабудсервіс» та ТОВ «Укрбудсфера»

Повідомлені ДПІ фактичні обставини щодо фіктивності операцій з поставки із посиланням на конкретне джерело інформації щодо цих обставин не отримали оцінки судом, хоча вони є належними доказами, оскільки стосуються як обставин щодо реальності поставок товарів (послуг) в операціях з ПП «Обрій», ТОВ «Стіл Хоукс», ТОВ «Тетрабудсервіс», ТОВ «Укрбудсфера», так і юридичної сили первинних документів (актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних) як доказів господарської операції. Маючи дані щодо джерела такої інформації, суд в разі виникнення сумнівів у її достовірності, повинен був її перевірити з використанням передбачених частиною 2 ст. 69 КАС України засобів доказування в адміністративному судочинстві.

Відповідно до частини 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 цієї статті визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Наведеним доводам ДПІ на підтвердження відсутності реального характеру поставки позивачу від ПП «Обрій», ТОВ «Стіл Хоукс», ТОВ «Тетрабудсервіс», ТОВ «Укрбудсфера» товарів (послуг) суди попередніх інстанцій у порушення вимог статті 86 КАС України не дали належної оцінки, тоді як обставини, на які посилається податковий орган, входять до предмету доказування у справі і мають істотне значення для вирішення питання стосовно права позивача на формування валових витрат та податкового кредиту за документами, які виписані від імені цієї юридичної особи.

За підтвердження в кримінальному процесі обставин, зокрема щодо не відповідності особи, вказаної в податкових накладних, виписаних від імені юридичної особи, особі, уповноваженій на здійснення операцій з поставки від імені цього підприємства, такі податкові накладні, а також інші документи, виписані з таким порушенням, з врахуванням обставин, які свідчать про фіктивне підприємництво з боку цього товариства, втрачають значення первинних документів та не можуть бути підставою для декларування суми податкового кредиту.

Відповідно до частини 1 ст. 205 Кримінального кодексу України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства (виключно з метою здійснення злочинної діяльності)

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Відповідно до пункту 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України 21.12.2010 № 969, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 р. за № 1401/18696 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 1 листопада 2011 року № 1379), всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 21.01.2011 у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, неналежним чином оформлена (підписана не уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Відповідно до частини 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Ставлять під сумнів можливість здійснення поставки позивачу від ПП «Обрій» та ТОВ «Стіл Хоукс» товарів (послуг) також і доводи ДПІ про відсутність у цих постачальників основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності взагалі та поставок зокрема.

Підлягають більш ретельній перевірці також і обставини щодо транспортування позивачу від ПП «Обрій» металоконструкцій, які були предметом договору поставки від 25.08.2011 № 08/2501.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу.

Основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля (пункт 11.1 Правил № 363).

Як встановлено пунктом 11.7 цих Правил, перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

За змістом цієї норми товарно-транспортні накладні повинні у всякому разі бути в наявності як у покупця так і у продавця, безвідносно до умов договору поставки про зобов'язану сторону щодо доставки товару. При цьому, однак, такі товарно-транспортні накладні повинні містити всю інформацію, яка б давала можливість здійснити облік транспорту, який здійснював перевезення, водія, який керував транспортом, товару, який перевозився, його якісних та кількісних характеристик (маса, кількість, найменування тощо).

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС України обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні були мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, тоді як для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.

Не можуть вважатись такими, що зроблені за встановлення обставин у справі також і висновки судів у частині неправомірності збільшення у податковому обліку позивача за ІІ квартал 2012 року валового доходу на 776000,00 грн. у зв'язку з не включенням кредиторської заборгованості за безоплатно надані товари перед ПП «Житло-Інвест-Буд», яке визнано банкрутом.

У судовому процесі встановлено. що у податковому обліку позивача рахувалась кредиторська заборгованість у сумі 776000,00 грн. перед ПП «Житло-Інвест-Буд», яка виникла у зв'язку з поставкою останнім позивачу підрядних послуг за договором про надання послуг від 11.02.2011 № 24/02-11 (послуги по встановленню віконних систем за адресою м. Київ вул. В. ІПимановського, 2/1) та договором на виконання ремонтних робіт від 23.02.2011 № 8 (ремонтні роботи у підвальних приміщеннях, даху трьох поверхового корпусу, прилеглих територіях та гаражних боксів за адресою м. Київ. вул. В. Шимановського, 2/1). Оплата за вказаними договорами здійснена не була, реальність виконання вказаних договорів у судовому процесі не оспорюється.

Задовольняючи позовні вимоги у цій частині суд першої інстанції виходив з тих мотивів, що вказана кредиторська заборгованість не набула значення безнадійної, оскільки щодо неї не сплинув строк позовної давності.

Апеляційний суд, залишаючи без змін постанову суду першої інстанції у цій частині, виходили з того, що норми підпункту 14.1.11 пункту 14.1 ст. 14 ПК визначають безнадійною заборгованість перед кредиторами, які оголошені банкрутами, а не яких оголосили банкрутами, що свідчить, що вказана норма стосується дебіторської заборгованості, а не кредиторської.

З такими висновками судів не можна погодитись.

За визначенням підпункту 14.1.11 пункту 14.1 ст. 14 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Відповідно до пункту 135.1 ст. 135 ПК доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу..

Інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи (підпункт 135.5.4 пункту 135.5 цієї статті).

Визначаючи ознаки безнадійної заборгованості, норми підпункту 14.1.11 пункту 14.1 ст. 14 ПК не відрізняють дебіторську чи кредиторську заборгованість; стосовно якої із цих заборгованостей визначено ту чи іншу із наведених в цьому підпункті ознак, висновок може бути зроблений на підставі буквального і логічного тлумачення цих норм. Одночасно, в нормі підпункту 135.5.4 пункту 135.5 ст. 135 цього ж Кодексу йдеться про безнадійну кредиторську заборгованість без розкриття її ознак. Застосувавши зазначені методи тлумачення, можна дійти висновку, що визначена в пункту «в» підпункту 14.1.11 ознака безнадійної заборгованості в рівній мірі стосується заборгованості платника податку перед суб'єктом господарювання, визнаного банкрутом чи припиненого як юридична особа у зв'язку з ліквідацією, тобто кредиторської заборгованості платника податку, оскільки в цьому випадку така заборгованість не може бути сплачена через відсутність кредитора.

Згідно зі статтею 609 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

За змістом вказаних правових норм обов'язок платника податків збільшити суму доходів на суму кредиторської заборгованості, зобов'язання щодо якої припинено у зв'язку з припиненням (ліквідації) юридичної особи - кредитора, виникає внаслідок збільшення його активів. Крім того, з припиненням юридичної особи-кредитора отримані платником податку товари (роботи, послуги) фактично стають такими, що отримані безоплатно, тобто доходом цього платника податку за категорією «інші доходи».

При цьому, ні судом першої, ні апеляційної інстанцій не було встановлено у судовому процесі обставин визнання ПП «Житло-Інвест-Буд» банкрутом, дати такого визнання, а також обставин включення кредиторської заборгованості позивача перед ПП «Житло-Інвест-Буд» до ліквідаційної маси у випадку призначення ліквідаційної процедури.

Вказані обставини мають значення для висновку щодо наявності у позивача обов'язку збільшити суму валового доходу за ІІ квартал 2012 року на вказану суму кредиторської заборгованості.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Наведені вище порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права унеможливлюють висновок щодо правильності вирішення спору, а відтак у відповідності до ст. 227 КАС України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, перевірити належним чином доводи сторін щодо фактичної поставки позивачу від ПП «Обрій», ТОВ «Стіл Хоукс», ТОВ «Тетрабудсервіс», ТОВ «Укрбудсфера» товару (послуг); обставин щодо визнання ПП «Житло-Інвест-Буд» банкрутом, дати такого визнання, а також обставин включення кредиторської заборгованості позивача перед ПП «Житло-Інвест-Буд» до ліквідаційної маси. З цією метою, в разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 КАС України.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби задовольнити частково, скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2013, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев