Справа № 809/275/16
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа № 809/275/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап'юк С.В.,

за участю секретаря Котик Д.М.,

представника позивача Гуменюка Б.С.,

представника відповідача Карабин М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ерзі" до Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за №№, від 05.01.2016, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Ерзі" (далі - позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за №№, від 05.01.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, в порушення положень Податкового кодексу України, всупереч фактичним обставинам, необґрунтовано за наслідками проведеної перевірки виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення №№, від 05.01.2016, якими збільшено суми грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств за основним платежем на суму 1 238 925 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 619 463 гривень, а також з податку на додану вартість за основним платежем на суму 722 970 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 361 485 гривень Вважає визначення вказаних грошових зобов'язань безпідставними, оскільки позивачем фактично здійснено придбання нафтопродуктів у приватного підприємства "Марс і С", приватного підприємства "Дніпрокомплект", у товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" та у товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М", що підтверджується фінансово-бухгалтерськими документами, які є підставою для податкового обліку. На підставі вказаних первинних документів, позивачем віднесено вартість придбаної продукції та послуг і сплачений податок на додану вартість до складу валових витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві та в поясненнях до неї. Просив позов повністю задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав, з підстав викладених в письмовому запереченні. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Ерзі" є юридичною особою, перебуває на податковому обліку як платник податків, є платником податку на додану вартість та податку на прибуток.

Головним управлінням Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області, за наслідками проведеної документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Ерзі" () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 до 31.12.2014, складено акт за №353/09-19-22-01-13/32076573 від 17.12.2015, в якому зафіксовано порушення, зокрема,:

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1.1, пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 1 746 461 гривень, в тому числі за ІІІ квартал 2012 року на 507 536 гривень, за ІV квартал 2012 року на 533 871 гривень, за 2013 рік на 288 451 гривень, за 2014 рік на 416 603 гривень;

- пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4 статті 201, підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 1 714 786 гривень, в тому числі за липень 2012 року на 100 420 гривень, за серпень 2012 року - 141 448 гривень, вересень 2012 року - 241 500 гривень, жовтень 2012 року - 174 167 гривень, листопад 2012 року - 334 281 гривень, лютий 2013 року - 72 719 гривень, березень 2013 року - 28 833 гривень, квітень 2013 року - 20 000 гривень, травень 2013 року - 61 724 гривень, липень 2013 року - 19 945 гривень, серпень 2013 року - 19 716 гривень, вересень 2013 року - 20 059 гривень, листопад 2013 року - 20 289 гривень, грудень 2013 року - 40 348 гривень, січень 2014 року - 20 289 гривень, квітень 2014 року - 64 419 гривень, травень 2014 року - 20 289 гривень, серпень 2014 року - 102 234 гривень, вересень 2014 року - 99 104 гривень, листопад 2014 року - 53 149 гривень, грудень 2014 року - 59 853 гривень (том І а.с.19-32).

За наслідками розгляду вищевказаного акту перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення за № від 05.01.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з сплати податку на додану вартість за основним платежем на 722 970 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 361 485 гривень; за № від 05.01.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з сплати податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на 1 238 925 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 619 463 гривень (том І а.с.7. 8).

Висновки відповідача про допущення позивачем вказаних порушень ґрунтуються на тому, що позивачем в ході перевірки не надано документи, які б підтверджували фактичну поставку нафтопродуктів позивачу його контрагентами (приватним підприємством "Марс і С", приватним підприємством "Дніпрокомплект", товариством з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М" та товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна"), а саме: записи в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-ПН; результати комісійного приймання нафти та нафтопродуктів згідно акту приймання нафти та нафтопродуктів за формою 5-НП та перелік осіб, які брали участь у прийманні нафти та нафтопродуктів; записи в журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною; ПІБ оператора автоматизованої системи наливу; реєстри (відомості) матеріально-відповідальних осіб, переданих до бухгалтерської служби підприємства; записи в товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП про надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня. У наданих товарно-транспортних накладних на перевезення нафтопродуктів від приватних підприємств "Марс і С" та "Дніпрокомплект", товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М" не зазначено номер резервуару, метод визначення маси нафтопродукту, температуру, густину та масу. Крім того, у представлених товарно-транспортних накладних зазначені номерні знаки зареєстрованих транспортних засобів, не призначених для перевезення нафтопродуктів. Позивачем в ході перевірки також не надано сертифікати відповідності та паспорти на нафтопродукти, поставлені товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна".

Враховуючи викладене, відповідач дійшов до висновку про відсутність реальності господарських операцій з придбання нафтопродуктів у приватного підприємства "Марс і С" на суму 1 208 026 гривень, у приватного підприємства "Дніпрокомплект" на суму 817 206 гривень, у товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" на суму 2 103 708 гривень та у товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М" на суму 6 421 104 гривень, а тому у позивача відсутнє право на формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток за операціями із вказаними контрагентами. У зв'язку з цим, відповідач вважає, що первинні бухгалтерські документи, складені на оформлення цих операцій, не мають юридичної сили, не можуть бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку, оскільки не відповідають вимогам статтей 1, 3, 4, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №88 від 24.05.1995 року, статті 44 Податкового кодексу України.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що під господарською операцією слід розуміти дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до від'ємного значення з цього податку та формування податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, сплачені в ціні товару (послуг) суми податку на додану вартість для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток судом встановлено наступне.

За змістом акту перевірки за №353/09-19-22-01-13/32076573 від 17.12.2015, позивачем за період з 01.07.2012 року до 31.12.2014 року занижено податок на прибуток в загальній сумі 1 746 461 гривень, внаслідок включення до витрат, що враховуються при визначення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, витрати за господарськими операціями по придбанню нафтопродуктів у приватного підприємства "Марс і С", приватного підприємства "Дніпрокомплект", у товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" та у товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М".

З цього приводу судом встановлено, що 28.08.2014 товариством з обмеженою відповідальністю "Ерзі" (покупець) та приватним підприємством "Марс і С" (постачальник) укладено генеральний договір поставки нафтопродуктів №112-08-14/НП, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти (товар) у відповідності до умов договору та додаткових угод до нього.

Згідно пункту 5.2 цього договору товар поставляється покупцеві в межах об'єму, в кількості і за ціною, визначених у відповідних додаткових угодах.

Пунктом 6.1 договору визначено, що покупець здійснює 100 % попередню оплату за товар, шляхом перерахування грошових коштів в сумі, яка зазначена у відповідній додатковій угоді до цього Договору, на поточний рахунок постачальника (том І а.с.73-75).

На виконання умов згаданого договору позивачем придбано у приватного підприємства "Марс і С" топливо дизельне Євро ДТ-Л-К5 сорт С в об'ємі 39 120 л за ціною 15,68 гривень на загальну суму 613 401,60 гривень, в тому чисті податок на додану вартість 102 233,60 гривень, та 39 120 л за ціною 15,20 гривень на загальну суму 594 624 гривень, в тому чисті податок на додану вартість 99 104 гривень.

Контрагентом позивача на поставлений товар виписано видаткові та податкові накладні, із зазначенням постачальника та одержувача товарів, найменування товару, його кількості, ціни без податку на додану вартість, суми податку на додану вартість, загальної суми, дати складення, підписи та печатки сторін (том І а.с.76, 77, 85, 86).

На виконання умов цього Договору приватним підприємством "Марс і С" забезпечено доставку топлива дизельного, визначеного у видаткових накладних, на склад покупця, що підтверджується товарно-транспортними накладними №12 від 29.08.2014 та №13 від 04.09.2014, які містять відомості про перевізника, замовника та вантажоодержувача, транспортний засіб, водія, вантаж, пункт навантаження (місто Коростень, вул. Хмельницького, 18) та розвантаження (місто Марківці (том І а.с.80, 81).

Постачальником на поставлений товар надано позивачу сертифікат його відповідності серії ДІ №UA 1.145.0019464-14 та паспорт якості №1636 заводу-виробника ВАТ "Мозирський нафтопереробний завод", Білорусія (том І, а.с.78, 79).

Товар прийнято уповноваженою особою товариства з обмеженою відповідальністю "Ерзі" згідно довіреностей №84 від 27.08.2014 та №87 від 03.09.2014 (том І а.с.82,83).

Позивачем проведено розрахунок з приватним підприємством "Марс і С" за поставлене дизельне топливо, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень (том ІІ а.с.43-50).

Посилання відповідача в акті перевірки від 17.12.2015 на те, що за вказаним у товарно-транспортних накладних номерним знаком АІ 5474 СІ зареєстрований сідловий тягач E Volvo FN 12.460, а за номерним знаком АІ 0054 ХХ - причіп легковий В, який не призначений для перевезення нафтопродуктів, як на одну з підстав відсутності реальності господарських операцій з придбання нафтопродуктів у приватного підприємства "Марс і С" суд вважає необґрунтованими, оскільки листом від 20.01.2016 за №01 даний постачальник повідомив позивача, що у виписаних товарно-транспортних накладних допущена помилка: номер причепа слід читати АІ 0054 ХМ (том І а.с.84).

Досліджуючи господарські правовідносини позивача з приватним підприємством "Дніпрокомплект" судом встановлено наступне.

03.04.2012 товариством з обмеженою відповідальністю "Ерзі" (покупець) та приватним підприємством "Дніпрокомплект" (продавець) укладено договір поставки №030404, за умовами якого продавець зобов'язується продати покупцеві нафтопродукти (товар), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно оплатити його вартість. Згідно пункту 1.4 цього договору асортимент, ціна та кількість товару визначається сторонами або їх представниками на кожну окрему партію рахунками-фактурами або витратними накладними (том І а.с.11).

У період липня-вересня 2012 року позивачем придбано у приватного підприємства "Дніпрокомплект" бензин А-80 на загальну суму 1 127 532 гривень, в тому числі податок на додану вартість 187 923 гривень.

Контрагентом позивача на поставлений товар виписано рахунки, видаткові та податкові накладні, а також забезпечено доставку бензину покупцю, що підтверджується товарно-транспортними накладними.

Крім того, приватним підприємством "Дніпрокомплект" якість поставленого бензину підтверджено сертифікатами його відповідності, наданих заводом-виробника ВАТ "Мозирський нафтопереробний завод", Білорусія (том І а.с.1).

Сторонами договору проведено повний розрахунок за поставлений бензин.

При цьому судом встановлено, що господарські операції позивача з приватним підприємством "Дніпрокомплект" за вказаний період уже були предметом планової документальної виїзної перевірки, проведеної Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією з питань дотримання податкового законодавства приватним підприємством "Дніпрокомплект" за період з 01.10.2011 до 31.12.2012, про що складено акт за №79/1/04-03-22-01-08/25018797 від 16.01.2014.

Відповідач дійшов до висновків, які виклав в акті перевірки від 17.12.2015, з урахуванням обставин, встановлених Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією за наслідками перевірки приватного підприємства "Дніпрокомплект" за період з 01.10.2011 до 31.12.2012, що зафіксовані в акті від 16.01.2014.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у справі № 804/12548/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року, визнано протиправними дії Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, щодо коригування показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість приватного підприємства "Дніпрокомплект" у АІС співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р., що було здійснено на підставі акту перевірки від 16.01.2014 №79/1/04-03-22-01-08/25018797. Зобов'язано Дніпродзержинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, відновити показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ Приватного підприємства "Дніпрокомплект" у АІС співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, що було здійснено на підставі акту перевірки від 16.01.2014 № 79/1/04-03-22-01- 08/25018797 (том І а.с.87-92, 93-95).

Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у справі № 804/12548/14 набрала законної сили 01 квітня 2015 року.

Крім того, судом з'ясовано, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016, скасовано податкові повідомлення-рішення від 11.08.2015, винесені Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську про збільшення товариству з обмеженою відповідальністю "Ерзі" суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємств, донарахованими внаслідок встановлення відсутності реальності господарських операцій позивача з приватним підприємством "Дніпрокомплект" з придбання бензину за умовами Договору поставки від 03.04.2012 (том І а.с.96-98, 99).

Таким чином, в силу приписів частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України реальність господарських операцій з придбання нафтопродуктів у приватного підприємства "Дніпрокомплект" за умовами Договору поставки від 03.04.2012 не підлягає доказуванню.

Досліджуючи господарські правовідносини позивача з товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" судом встановлено наступне.

22.07.2013 позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" (постачальник) укладено договір поставки товару №13-57-М, за умовами якого постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає і оплачує вартість паливно-мастильних матеріалів (товар) в кількості згідно додатків до договору, виставлених рахунків-фактур, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних.

Згідно пункту 3.1 цього договору постачальник передає товар по кількості і якості відповідно до видаткової накладної, підписаної уповноваженими представниками сторін. Доставка товару здійснюється автоперевезенням, залізничним транспортом постачальника або допускається само вивіз товару транспортом покупця за власний кошт (пункт 3.8).

Покупець здійснює оплату товару згідно виставлених постачальником рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (том І а.с.100-101).

У період 2013-2014 років позивачем, на виконання умов згаданого договору, придбано у товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" паливо дизельне та бензин автомобільний неетильований АИ-92 на загальну суму 2 103 703,45 гривень, в тому чисті податок на додану вартість 350 617,23 гривень.

Контрагентом позивача на поставлений товар виписано видаткові та податкові накладні, із зазначенням постачальника та одержувача товарів, найменування товару, його кількості, ціни без податку на додану вартість, суми податку на додану вартість, загальної суми, дати складення, підписи та печатки сторін (том І а.с.102-117, 122-147, 151-152, 157-167, 172-180).

Постачальником на виконання пункту 3.3 цього Договору надано позивачу на поставлений товар сертифікати його відповідності та паспорти якості заводу-виробника (том І а.с.114, 115, 120, 121, 126, 127, 132, 133, 137, 138, 144,145, 150, 154, 155, 164, 165. 170, 171, 177, 178).

Товар прийнято уповноваженою особою товариства з обмеженою відповідальністю "Ерзі" Гандзюк М.М. згідно довіреностей (том І а.с.113, 119, 131, 143, 149, 163,169, 176, 182).

Позивачем самостійно забезпечено доставку товару, що підтверджується наявними у матеріалах справи товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти (том І а.с.112, 118, 125, 130,136, 142, 148, 153, 162, 168, 175, 181).

Перевезення нафтопродуктів здійснено вантажним автомобілем МАЗ 500, державний номерний знак НОМЕР_2, належного позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.10.2008, а також автомобілем марки RENAULT, модель PREMIUM - 270 (паливо цистерна), реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, який товариство з обмеженою відповідальністю "Ерзі" орендує у ОСОБА_4 згідно договору найму (оренди) автомобіля від 13.11.2014 (том І а.с.183, 184).

З урахуванням встановленого, посилання відповідача в акті перевірки від 17.12.2015 на те, що перевезення нафтопродуктів позивач здійснював автомобілем з номерним знаком АТ 1813 АЕ не відповідають дійсності.

Позивачем проведено розрахунок з товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" за поставлене дизельне томливо та бензин, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень та виписками по особовому рахунку позивача (том ІІ а.с.11-33, 34-42).

Досліджуючи господарські правовідносини позивача з товариством з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М" судом встановлено наступне.

03.08.2012 позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М" (постачальник) укладено договір поставки №9, за умовами якого постачальник передає у власність покупцю нафтопродукти, а покупець приймає і сплачує їх вартість. Кількість та асортимент товару зазначається у накладних на відвантаження.

Згідно пункту 2.2 цього договору право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару за видатковою накладною. Ціна на товар формується постачальником і зазначається у видатковій накладній (пункт 3.1). Розрахунок покупцем за товар здійснюється згідно виставленого постачальником рахунку у національній валюті України, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника (том І а.с.125-126).

Позивачем, на виконання умов згаданого договору, придбано у товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М" бензин та дизельне паливо на загальну суму 6 421 104 гривень, в тому чисті податок на додану вартість 1 070 184 гривень.

Контрагентом позивача на поставлений товар виписано видаткові та податкові накладні, із зазначенням постачальника та одержувача товарів, найменування товару, його кількості, ціни без податку на додану вартість, суми податку на додану вартість, загальної суми, дати складення, підписи та печатки сторін (том І а.с.187-192, 197-231, 234-235, 239-240).

Постачальником на виконання пункту 3.3 цього Договору надано позивачу на поставлений товар сертифікати його відповідності та паспорти якості заводу-виробника (том І а.с.194, 195, 232, 233, 237, 238, 242, 243).

Судом встановлено, що на виконання пункту 3.10 Договору поставки постачальником забезпечено доставку частини нафтопродуктів залізничним транспортом, частину нафтопродуктів позивачем перевезено самостійно власним автомобільним транспортом, що підтверджується товарно-транспортними накладними на перевезення залізничним транспортом та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти (том І а.с.15-16, 193, 232, 236, 241). Товар прийнято уповноваженою особою товариства з обмеженою відповідальністю "Ерзі" Гандзюк М.М. згідно довіреностей (том І а.с.113, 119, 131, 143, 149, 163,169, 176, 182).

У судовому засіданні з'ясовано, що перевезення нафтопродуктів фактично здійснено вантажним автомобілем МАЗ 500, державний номерний знак НОМЕР_2, однак у товарно-транспортній накладній, внаслідок помилки номерний знак автомобіля вказано невірно, замість АТ 1813 АР зазначено АИ 1812 АП.

Позивачем проведено розрахунок з даним контрагентом за поставлене бензин та дизельне паливо, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками по особовому рахунку позивача (том ІІ а.с.56-190).

У бухгалтерському обліку товариства з обмеженою відповідальністю "Ерзі" господарські операції з придбання нафтопродуктів у згаданих контрагентів-постачальників відображені проведеннями: Дт рахунок 28 «Виробничі запаси», К-т 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», а їх оприбуткування позивач здійснював на підставі виписаних постачальниками рахунків, видаткових та податкових накладних (том І а.с.9, 11, 12).

Посилання відповідача на відсутність у позивача документів складського обліку не обґрунтовують заперечень, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач здійснював облік поставлених нафтопродуктів у літрах, шляхом складення відомостей приходу нафтопродуктів по контрагентах, оборотно-сальдових відомостей, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи (том ІІІ а.с.197-205).

Суд зазначає, що на час здійснення господарських операцій з позивачем його контрагенти були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, перебували на податковому обліку як платники податків у податкових інспекціях за зареєстрованим місцезнаходженням юридичних осіб та були платниками податку на додану вартість (том І а.с.11, 12, 13).

У судовому засіданні також встановлено, що придбані у приватного підприємства "Марс і С", приватного підприємства "Дніпрокомплект", у товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" та у товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М" нафтопродукти позивач зберігав на нафтобазі у с. Марківці, вул. Нивки, 60, Тисменицького району Івано-Франківської області.

З цією метою позивачем орендовано у товариства з обмеженою відповідальністю "Вікол-нафта" резервуари №7, 8, 9, 13, 14, 16 загальним об'ємом 300 м.куб., що розташовані на нафтобазі у с. Марківці, вул. Нивки, 60, Тисменицького району Івано-Франківської області, про що сторонами складено та підписано договори оренди нежитлових приміщень від 02.01.2013 за №02/01-13 та від 02.01.2014 за №02/01-14. Додатками №1 від 01.05.2013 до вказаних договорів передбачено, що як виключення, у випадку перевищення кількості пального, отриманого товариством з обмеженою відповідальністю "Ерзі", та наявності вільних об'ємів для зберігання пального, використовувати резервуар №3 об'ємом 400 м.куб. (том ІІІ а.с.225-228).

Зберігання нафтопродуктів позивача здійснювало товариство з обмеженою відповідальністю "Вікол-нафта" (зберігач) на підставі укладеного ними договору на надання послуг від 02.01.2013 за №1-зб, за умовами якого поклажодавець (позивач) передає, а зберігач приймає на відповідальне збереження і відвантажує за рознарядкою поклажодавця нафтопродукти (дизельне пальне, світлі нафтопродукти (том І а.с.17).

Таким чином, судом встановлена фактичність придбання позивачем нафтопродуктів у згаданих контрагентів-постачальників та їх використання в своїй господарській діяльності, що свідчить про добросовісність дій платника податку - позивача, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

Судом також встановлено рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції та зв'язок між фактом придбання позивачем товару (нафтопродуктів), понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку.

Посилання відповідача в акті перевірки на те, що у товарно-транспортних накладних на перевезення нафтопродуктів від приватних підприємств "Марс і С" та "Дніпрокомплект", товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М" не зазначено номер резервуару, метод визначення маси нафтопродукту, температуру, густину та масу, як на підставу для висновку про відсутність поставок товару, не обгрунтовують прийнятого рішення, оскільки у судовому засіданні встановлено, що перевезення товару здійснювалося транспортними засобами контрагентів, які й відповідальні за належне оформлення товарно-транспортних накладних.

Водночас, відсутність у товарно-транспортних накладних згаданих реквізитів не може бути належним доказом відсутності поставок вцілому.

Крім того, судом встановлено, що до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість позивач не включав вартість послуг з перевезення нафтопродуктів.

Твердження представника відповідача про відсутність фактичності господарських операцій позивача внаслідок відсутності такої фактичності господарських операцій товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗУКРАЇНА-2020" з контрагентами позивача з товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" та з товариством з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М" заперечення проти позову не обґрунтовують, оскільки відповідачем ні під час проведення перевірки, ні в судовому засіданні не встановлено та не доведено зв'язку між такими господарськими операціями позивача і його контрагентів.

Таким чином, наявність у позивача видаткових та податкових накладних на поставлений товар, товарно-транспорних накладних, товарно-транспортних накладних на перевезення залізничним транспортом, сертифікатів відповідності, паспортів якості, платіжних документів, в сукупності з іншими дослідженими доказами підтверджує факти поставок нафтопродуктів позивачу.

Твердження відповідача про те, що позивачем під час купівлі нафтопродуктів не дотримано вимоги Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 за №1442, є необґрунтованими, оскільки пунктом 1 даних Правил встановлено, що ці Правила визначають порядок приймання та роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, тоді як товариство з обмеженою відповідальністю "Ерзі" здійснює оптову, а не роздрібну торгівлю нафтопродуктами.

Пунктом 138.1 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Статтею 138 цього Кодексу встановлено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункту 138.1.1 пункту 138.1).

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу (пункт 138.6).

Перелік витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку закріплено статтею 139 Податкового кодексу України. Так, не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9).

Підстави виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту регламентовано розділом V Податкового кодексу України.

Згідно абзацу 2 пункту 198.1 статті 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до абзацу 1 пункту 198.6 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (пункт 201.8 статті 201). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201).

Як уже встановлено судом, в матеріалах справи наявні копії відповідних документів (залізничних, видаткових та податкових накладних, товарно-транспортних накладних, платіжних доручень), які підтверджують факт правомірності формування позивачем валових витрат та витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат та до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, понесені ним витрати, а також сплачений податок на додану вартість, у зв'язку з придбанням нафтопродуктів у приватного підприємства "Марс і С", приватного підприємства "Дніпрокомплект", у товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Народна" та у товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелект-М", що виключає допущення платником податку заниження податку на прибуток в загальній сумі 1 746 461 гривень, в тому числі за ІІІ квартал 2012 року на 507 536 гривень, за ІV квартал 2012 року на 533 871 гривень, за 2013 рік на 288 451 гривень, за 2014 рік на 416 603 гривень, а також заниження податку на додану вартість за вказаний період на 1 714 786 гривень.

Як наслідок, відповідачем протиправно відповідачем протиправно збільшено позивачу суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 1 238 925 гривень та з податку на додану вартість на 722 970 гривень та безпідставно накладено на даного платника податків штраф у розмірі 619 463 гривень та 361 485 гривень відповідно, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Щодо судових витрат, то в силу вимог частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 44 142, 64 гривень.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.01.2016 про збільшення суми грошового зобов'язання товариству з обмеженою відповідальністю "Ерзі" з сплати податку на додану вартість в розмірі 1 084 455 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.01.2016 про збільшення суми грошового зобов'язання товариству з обмеженою відповідальністю "Ерзі" з сплати податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 1 858 388 гривень.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ерзі" (, вул. Петлюри, 7/б, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ) сплачений судовий збір в розмірі 44 142 (сорок чотири тисячі сто сорок дві) гривні 64 копійки.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному обсязі 21.06.2016.