Справа № 206/2192/16-а
Суддя: Зайченко С. В.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 206/2192/16-а
Провадження № 2-а/206/45/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" червня 2016 р.

Самарський районний суду міста Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Чинник М.К. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Дніпропетровську про перерахунок довічного утримання судді у відставці,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 вказує на те, що з січня 2015 року він отримує довічне утримання як суддя у відставці в відділенні пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська. Виплата довічного утримання з першого місяця нарахування і до сьогодні здійснюється відповідачем з розрахунку 70% відсотків грошового забезпечення працюючого судді, а не з розрахунку 90% як мало бути.

Вважає, що йому повинно бути нараховане довічне грошове утримання виходячи із розрахунку 80% від грошового утримання працюючого суді та з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років двох відсотків заробітку, тобто 90%, оскільки його стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, складає більше 25 років.

Такий порядок нарахування довічного грошового утримання був визначений ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-YI, який в подальшому був змінений Законом України від 08.07.2011 року №3668-VI та визначено 70%, чим був знижений досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, але в подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. ці зміни були визнані неконституційними.

Таким чином, пенсійний фонд повинен був зробити йому нарахування довічного грошового утримання в розмірі 90% від грошового утримання працюючого судді.

З 1 вересня 2015 року в Україні черговий раз збільшена заробітна плата.

8 листопада 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку довічного грошового утримання у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати виходячи із розміру 90% грошового утримання працюючого судді.

Рішенням від 17.11.2015 року відповідачем було відмовлено у здійсненні йому перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач вважає протиправною відмову відповідача в задоволенні заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, прийнятою без врахування Конституції України та Законів України, якими визначені гарантії незалежності суддів, що мають суттєве значення при призначенні та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги позивач просить визнати протиправною відмову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську у проведенні з 1 листопада 2015 року перерахунку йому щомісячного грошового утримання, зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного грошового утримання з 1 листопада 2015 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді - від суми 27284,40 грн. - відповідно до повторної довідки апеляційного суду Дніпропетровської області №7-404-с від 06 листопада 2015 року без обмежень максимальним розміром пенсії з урахуванням фактично здійснених виплат.

Представник позивача надав згоду на розгляд справи в порядку ст.128 КАС України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" з 01 червня 2015 року щомісячне довічне грошове утримання суддів в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", органами Пенсійного фонду України не призначаються, раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання не перераховується.

Дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року за №59-VІІ позивача було звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку.

Відповідно до вищевказаної Постанови, наказом В.о. голови апеляційного суду Дніпропетровської області за №226-К від 29 грудня 2014 року позивача було звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області та відраховано зі штату суду 30 грудня 2014 року.

Згідно заяви позивача від 30.12.2014 року його було переведено з пенсії за віком, обчислену згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами внесеними згідно із Законами № 3668-VI від 08.07.2011, №1166-VII від 27.03.2014).

09 листопада 2015 року позивач звернувся до УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська (реорганізоване Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську) про проведення перерахунку та виплату йому недоплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 90% та відповідно до довідки апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року № 07-404-с про суддівську винагороду ОСОБА_1, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і станом на 01 жовтня 2015 року складає 27284,40 грн.

Витягом з протоколу УПФУ в Самарському районі м. Дніпропетровська №123 від 17.11.2015 року відмовило позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з тих підстав, що згідно Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166- VIІ Постановою Верховної Ради України внесено зміни до частини 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Крім того, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015р. № 213- VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». У зв'язку з викладеним, вказує відповідач, з 01 червня 2015 року щомісячне довічне грошове утримання суддів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» органами Пенсійного Фонду України не призначаються, раніше призначене щомісячне довічне грошове утримання не перераховується.

Суд дійшов до переконання, що такий висновок є неправомірним, виходячи з такого.

Станом на 29.12.2014 року частиною 3 статті 138 Закону - 2453 (зі змінами внесеними згідно із Законами № 3668-VI від 08.07.2011, №1166-VII від 27.03.2014) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов' язкове державне пенсійне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов' язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Згідно ч.1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Суддя звільняється з посади органом, що його обрав, або призначив, у разі: подання суддею заяви про відставку, або про звільнення з посади за власним бажанням (п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України).

Згідно ч.1 ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№2453-VI від 07.07.2010р.), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку ( ч.5 ст. 109 Закону).

В абз. 3 п.2.2 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, зазначено, що: «В Основному Законі України незалежність як складова частина конституційного статусу особи та її професійної діяльності визначена лише стосовно суддів і забезпечується, насамперед, особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади( пункт 27 частини першої статті 85,частина четверта, п'ята статті 126…».

«…Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь - які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя» (абз 5 п.2.2).

Одночасно, Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 по справі № 1-2/2013, визнані неконституційними зміни ч. 3 ст. 138 Закону № 2453, внесені Законом № 3668, і до застосування повернута частина третя статті в редакції, що діяла до змін.

Згідно поновленої ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453- VІ: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, якій працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

В котрий раз до аналогічних правових висновків прийшов Конституційний Суд України в рішенні №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Законом № 1166-VII від 27.03.2014р. частина третя статті 138 Закону №2453-VI від 07.07.2010р. була знову змінена і розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів зменшено до 70 відсотків та обмежено.

При вирішенні питання щодо пріоритету застосування перший чи другий редакції ч.3 ст. 138 Закону № 2453- VІ, суд вважає, що в даному випадку треба керуватися насамперед нормами Конституції України щодо гарантій незалежності суддів.

Як зазначено вище, однією з конституційних гарантій незалежності судді є особливий порядок звільнення судді, що за Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013р. означає конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, в період дії частини три статті 138 Закону № 2453 в редакції, що поновлена Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, позивач вже набув право на звільнення у відставку та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди при досягнутому позивачем стажу роботи на посаді судді більше 30 років та на тому рівні забезпечення, який передбачала ця редакція закону, без обмеження його розміру.

Разом з тим, у вищезазначеному Рішенні Конституційного суду України не робиться різниці між суддями у відставці загальних судів і суддів Конституційного суду України.

Крім того, Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рн/2008 від 22.05.2008 року визначено, що фактичне позбавлення суддів у відставці права на перерахунок довічного грошового утримання у зв'язку із збільшенням розміру заробітної плати працюючого судді суттєво звужує зміст і обсяг права судді, яке він мав, та обмежує його конституційні гарантії незалежності.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №18-рн/2011 вказав, що правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання ідентичне щомісячному довічному грошовому утриманню. Відмінність щомісячного грошового утримання працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці полягає у тому, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді цю виплату одержують виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці - з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказує про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно матеріального та соціального їх забезпечення.

Статтею 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, яке включає в себе посадовий оклад та доплати за: вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Також для відмови в перерахунку позивачу довічного утримання не є підставою п.5 Прикінцевих положень закону №213, оскільки виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, суд вважає, що це положення закону стосуються порядку призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у разі реалізації ними права на отримання цього утримання, а не перерахунку вже призначеного грошового утримання, оскільки процедури призначення та перерахунку різні за змістом і механізмом їх проведення.

Таким чином, вищевикладене в сукупності дає суду підстави для висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, а тому позивач, маючи більше 30 років стажу на посаді судді, має право на перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітку працюючого судді, з урахуванням довідки апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2015 року № 07-404-с, без обмеження максимальним розміром щомісячного грошового утримання.

При таких обставинах дії відповідача щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 суд вважає протиправними, а позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки перерахунок та виплату грошового утримання позивачу слід здійснити з 09 листопада 2015 року (з моменту звернення до відповідача з завою про проведення такого перерахунку), а не з 1 листопада 2015 року, як він зазначає в своїх вимогах.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 про перерахунок довічного утримання судді у відставці задовольнити - частково.

Визнати протиправною відмову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську у проведенні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання відповідно довідки апеляційного суду Дніпропетровської області №07-404-С від 06 листопада 2015 року.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання з 9 листопада 2015 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді - від суми 27284,40 грн. - відповідно довідки апеляційного суду Дніпропетровської області №07-404-С від 06 листопада 2015 року без обмежень максимальним розміром щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично здійснених виплат.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову подається до суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя : С.В. Зайченко