Справа № 820/328/16
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 р.Справа № 820/328/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Яковенка М.М. , Старосуда М.І.

при секретарі судового засідання Антипенко В.А.

за участю представника позивача Ульянова Д.В.

представника відповідача Потапенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2016р. по справі № 820/328/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНС" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТНС», 28.01.2016 року звернулося до суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення податкових повідомлень-рішень № від 18.01.2016 року, № від 18.01.2016 року, №1 від 18.01.2016року та № від 18.01.2016року;

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016 року за №, винесене ГУ ДФС у Харківській області;

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016 року за №, винесене ГУ ДФС у Харківській області;

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016 року за №1, винесене ГУ ДФС у Харківській області;

- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016 року за №, винесене ГУ ДФС у Харківській області. (а.с.4-17 т.1)

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 року по справі № 880/328/16 адміністративний позов ТОВ «ТНС» задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 18.01.2016 року №, №, № та №. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. (а.с.175-185 т.2)

Не погодившись із судовим рішенням, ГУ ДФС у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 року по справі № 880/328/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. (а.с.190-194 т.2)

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вищевказана постанова суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, а висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем норм податкового законодавства обґрунтовані та законні, внаслідок чого винесені податкові повідомлення-рішення є правомірними і не підлягають скасуванню.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТНС» (податковий номер 30512344) з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено Акт №56/20-40-22-01-07/30512344 від 30.12.2015 року , яким встановлено порушення: (а.с.57 т.1)

- п. 184.7 ст.184, п.198.1, п.198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755, із змінами та доповненнями, у зв'язку з заниженням податкових зобов'язань за перевіряє мий період на загальну суму 206190 грн. та завищенням податкового кредиту на загальну суму 75094 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 212741 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за період грудень 2014 року з податку на додану вартість в загальній сумі 68544 грн.;

- п.146.15 ст.146, п.144.1 ст.144, ст.138 Податкового Кодексу України, зокрема, ТОВ «ТНС» завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 55596 грн., у т.ч. завищення показників нарахування амортизації на суму 55596 грн., що призвело до завищення від'ємного значення з податку на прибуток на суму 55596 грн.;

- відповідно до п.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 року №436/95-ВР застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми 2200,0грн.

На підстав акту ГУ ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 18.01.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)», 14010100, у розмірі 265926,25 грн., з яких за основним платежем 212741,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 53185,25 грн.; (а.с.64 т.1)

- № від 18.01.2016 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 68544,00 грн.; (а.с.65 т.1)

- №1 від 18.01.2016 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 55596,00 грн.; (а.с.66 т.1)

- № від 18.01.2016 року, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 11000,00 грн. (а.с.67 т.1)

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ТНС» доведено правомірність віднесення до складу податкового кредиту відповідних сум, оскільки у позивача наявні відповідні первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Також суд першої інстанції звернув увагу, що контрагенти позивача на момент здійснення господарської діяльності були зареєстровані платниками ПДВ, податковим органом не надано жодних доказів можливих порушень податкового законодавства з боку контрагентів позивача при здійсненні господарських операцій для заниження об'єкту оподаткування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. а) п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.4 ст.198 Кодексу якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Приписами п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст.1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Відповідно до ч.1 ст.9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, про реальність вчинення платником податків господарських операцій та, як наслідок, правомірність формування останнім податкового кредиту з ПДВ свідчать наявність руху активів у процесі здійснення господарської операції, економічна доцільність та зв'язок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, наведені обставини мають бути підтверджені належним чином складеними та своєчасно оформленими первинними документами бухгалтерського обліку, на підставі яких платник податку формує дані податкового обліку.

Як вбачається із матеріалів справи, , між ТОВ «ТНС» та ТОВ «Пакерс» укладено Договір від 03.01.2013 року №Д-1 про виготовлення продукції з давальницької сировини. Відповідно до умов даного договору ТОВ «ТНС» (замовник) доручає ТОВ «Пакерс» (виконавцеві), а Виконавець приймає на себе зобов'язання виготовити з наданої Замовником давальницької сировини, упакувати її в упаковочний матеріал, належний Замовнику, та передати Замовникові готову продукцію - преформу, при замовленні додати спрей Molykote, належний Замовнику, а також при виготовленні кольорової преформи додати барвників, належних Замовнику. Замовник зобов'язується прийняти виготовлену продукцію й оплатити вартість виконаних робіт та матеріалів. (а.с.4-5 т.2)

В Акті перевірки №56/20-40-22-01-07/30512344 від 30.12.2015 року (а.с.31-32 т.1) контролюючим органом вказано, що ТОВ «ТНС» у січні, лютому та серпні 2014 року було придбано гофроящики, які в подальшому було передано у переробку підприємству ТОВ «Пакерс» за договором про виготовлення продукції з давальницької сировини. При цьому, даний тарний матеріал не було повернуто ТОВ «ТНС», оскільки зі змісту наданих до перевірки первинних документів вбачається передача лише готової продукції - преформ, без вказівки на пакувальні матеріали.

Проте, згідно п.4.1 та 4.2 зазначеного Договору здача-приймання виготовленої продукції здійснюється на складі Виконавця протягом 3 календарних днів з моменту отримання Замовником усного повідомлення Виконавця про готовність продукції. Оформляється здача-приймання виготовленої продукції актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Відповідно до приписів ч.1 ст.840 Цивільного кодексу України якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.

На підтвердження належного виконання робіт по виготовленню продукції, позивачем до матеріалів справи надано копії належним чином оформлених актів приймання-передачі виготовленої продукції (виконання послуг по переробці), звіти про перероблену сировину до даних актів. Згідно даних документів було здійснено передачу готової продукції, визначеної розділом 1 Договору, а саме преформу, виготовлену з наданої Замовником давальницької сировини, в тому числі гофроящиків. (а.с.159-250 т.1, а.с.1-154 т.2)

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно умов Договору від 03.01.2013 року №Д-1, виконавець зобов'язаний повернути замовнику саме готову продукцію - преформу, а не сировину, в тому числі гофроящики. При цьому, переробка сировини підтверджується наявними первинними документами.

Крім того, в Акті перевірки №56/20-40-22-01-07/30512344 від 30.12.2015 року (а.с.36-37 т.1) вказано, що по взаємовідносинам з ТОВ «Класика» та ТОВ «Люб-тех» позивачем порушено норми законодавства через не оформлення товарно-транспортних накладних на перевезення товарів.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до п.2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб необхідні наступні документи: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна оформлюється лише при отриманні послуг з перевезення та не є обов'язковим документом, що свідчить про отримання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, відсутність товарно-транспортної накладної не є підставою для не включення сум податку на додану вартість із вартості придбання товару до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, адже зазначене включення здійснюється на підставі відповідних належним чином оформлених видаткових та податкових накладних, які в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідають її вимогам.

Відповідно до листа Міндоходів України від 19.09.2013 № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Відповідно до п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Згідно з п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не надання до перевірки товарно-транспортних накладених не є доказом безтоварності спірних господарських операцій, позивачем надано до матеріалів справи копію видаткової накладної №1128 від 11.11.2014 щодо придбання товарів у ТОВ «Лбю-тех» та копію сертифікату якості на дані товари, а також копію видаткової накладної №2804 від 28.05.2014 року щодо придбання товарів у ТОВ «Классика» (а.с.86-88 т.1), які були використані позивачем в господарській діяльності, проте відповідачем безпідставно залишено без уваги первинні документи та їх зміст, якими оформлено господарські операції з ТОВ «Классика» та ТОВ «Лбю-тех», не наведено безспірних доказів наявності обставин, які виключають право ТОВ «ТНС» на формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат по даним господарським операціям.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, в 2013 році ТОВ «ТНС» орендувало складські приміщення за адресою: в-зд Орешкова, 1-а, сел. Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл. у ТОВ «ССП» (Договір оренди приміщень № 3 від 06.02.2013року), які вимагали реконструкції та капітального ремонту. Саме з метою проведення ремонтних робіт по поліпшенню та модернізації орендованих об'єктів, між ТОВ «ТНС» та ТОВ «НПО-5» було укладено Договір підряду №14/04 від 14.04.2014 року. (а.с.89-90 т.1)

Приймання виконаних робіт було оформлено згідно чинного законодавства за актами типової форми Кб-2в, які містять деталізований перелік виконаних робіт та відомість використаних матеріалів (а.с.91-156 т.1), а також актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с.157-158 т.1)

Колегія суддів звертає увагу, що будь-яких дефектів щодо оформлення первинних документів, податкового статусу контрагента тощо особами, які проводили перевірку, щодо ТОВ «НПО-5» не наведено.

Висновки акту не призвели до зміни податкових зобов'язань ТОВ «ТНС». По суті, результатом проведеної перевірки стало виключення з господарської діяльності ТОВ «ТНС» ряду правочинів, фактичне визнання їх нікчемними, а також виключення безпосередньо господарських операцій із постачання робіт, вчинених на виконання зазначених правочинів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сам по собі факт допущення, на думку податкового органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій.

В свою чергу, надані для перевірки документи первинного бухгалтерського обліку, податкового обліку та договори містять усі дані стосовно змісту операцій та відповідають вимогам, передбаченим положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і фіксують факт здійснення господарської операції.

При цьому, в акті перевірки не наведено жодного доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагентів ТОВ «ТНС».

На підставі наведеного, ТОВ «ТНС» правомірно, у відповідності до вимог ст. 198, 201 ПК України, віднесено до складу податкового кредиту вартість робіт, поставлених контрагентами, які на момент здійснення господарської діяльності мали статус платників ПДВ.

Щодо податкового повідомлення-рішення - №1 від 18.01.2016 року колегія суддів суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, в 2013 році ТОВ «ТНС» орендувало складські приміщення за адресою: в-зд Орешкова, 1-а, сел. Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл. у ТОВ «ССП» (Договір оренди приміщень № 3 від 06.02.2013року).

В 2013 році ТОВ «ТНС» проводило за свій рахунок ремонтні роботи по поліпшенню та модернізації орендованих об'єктів, що передбачено зазначеним договором оренди. Станом на 01.01.14 року на балансі підприємства на рахунку 117 значився об'єкт необоротних активів «Складське приміщення орендоване» у сумі 1111926,31 грн., який відповідно амортизувався протягом 2014 року на суму 55596 грн. відповідно до положень ст. 146, ст.144, ст. 138 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755. (а.с.84-85 т.1)

В Акті перевірки №56/20-40-22-01-07/30512344 від 30.12.2015 року (а.с.27-28 т.1) зазначено посилання на суму 3225748,81 грн., яку відображено ТОВ «ТНС» в 2014 році на рахунку 152. Наведена сума є вартістю ремонтних робіт з поліпшення і модернізації протягом 2014 року орендованого об'єкта «Складське приміщення орендоване».

При цьому, зазначена в Акті перевірки сума вартості поліпшення і модернізації протягом 2014 року орендованого об'єкта до амортизаційних нарахувань на суму 55596 грн., не має ніякого відношення.

В свою чергу, під час проведення перевірки посадовим особам контролюючого органу було надано відомості та документи бухгалтерського та податкового обліку в повному обсязі, зокрема журнали-ордери за рахунками 117 та 152, а також первинна документація щодо наявності та вартості об'єктів необоротних активів.

Відповідно до п.144.1 ст.144 Податкового кодексу України, амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності; витрати на самостійне виготовлення (створення) основних засобів, нематеріальних активів, вирощування довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності, в тому числі витрати на оплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні (створенні) основних засобів та нематеріальних активів; витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року; витрати на капітальне поліпшення землі, не пов'язане з будівництвом, а саме іригацію, осушення та інше подібне капітальне поліпшення землі; капітальні інвестиції, отримані платником податку з бюджету, у вигляді цільового фінансування на придбання (створення) об'єкта інвестування (основного засобу, нематеріального активу) за умови визнання доходів пропорційно сумі нарахованої амортизації по такому об'єкту відповідно до положень підпункту 137.2.1 пункту 137.2 статті 137 цього Кодексу; сума переоцінки вартості основних засобів, проведеної відповідно до статті 146 цього Кодексу; вартість безоплатно отриманих об'єктів енергопостачання, газо- і теплозабезпечення, водопостачання, каналізаційних мереж, побудованих споживачами на вимогу спеціалізованих експлуатуючих підприємств згідно з технічними умовами на приєднання до вказаних мереж або об'єктів, вартість основних засобів, безоплатно отриманих або виготовлених чи споруджених за рахунок коштів бюджету або кредитів, залучених Кабінетом Міністрів України чи під гарантії Кабінету Міністрів України, у разі виконання зобов'язань за гарантією Кабінетом Міністрів України, вартість безоплатно отриманих для експлуатації підприємствами залізничного транспорту загального користування основних засобів транспортної інфраструктури, що перебували на балансі інших підприємств; вартість основних засобів, визначена на рівні звичайної ціни, отриманих в концесію відповідно до Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності".

Згідно з п.146.15 ст.146 Кодексу нарахування амортизації окремого об'єкта припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем виведення з експлуатації такого об'єкта основних засобів або передачі його до складу невиробничих необоротних матеріальних активів за рішенням платника податку або суду. У цьому ж порядку відбувається виведення основних засобів з експлуатації внаслідок їх відчуження за рішенням суду. У разі зворотного введення такого об'єкта в експлуатацію або передачі до складу виробничих основних засобів, для цілей амортизації приймається вартість, яка амортизується на момент його виведення з експлуатації (складу виробничих засобів) та збільшується на суму витрат, пов'язаних з ремонтом, модернізацією, модифікацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією тощо. При цьому нарахування амортизації по такому об'єкту розпочинається у місяці, наступному за місяцем зворотнього введення об'єкта в експлуатацію або передачі до складу виробничих засобів.

Враховуючи вищевикладене, висновки контролюючого органу щодо порушення ТОВ «ТНС» приписів ст. 138, п.144.1 ст.144, п.146.15 ст. 146 Податкового Кодексу України не ґрунтуються на даних бухгалтерського та податкового обліку підприємства.

Щодо податкового повідомлення-рішення - № від 18.01.2016 року колегія суддів звертає увагу, що в перевіряємий період ТОВ «ТНС» здійснювало ведення касових операцій у національній валюті в Україні. При цьому, на підприємстві було заведено та оформлено відповідно до розділу 4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 року №637 (далі - Положення №637), одночасно дві касові книги. Саме в одній із зазначених книг було відображено оприбуткування грошових коштів, отриманих 01.08.2014 року із банку за чеком ЛЗ4472052 в сумі 2200,0грн. (а.с.81-83 т.1)

Відповідно до ст.2 Указу Президента України від 12.06.1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», штрафні санкції, передбачені цим Указом, застосовуються до осіб, зазначених у статті 1 цього Указу, органами державної податкової служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок і подань державної контрольно-ревізійної служби, фінансових органів та органів Міністерства внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку та в розмірах, чинних на день завершення перевірок або на день одержання органами державної податкової служби зазначених подань.

В той же час, положеннями ст.1 зазначеного Указу Президента України встановлено відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

При цьому, відповідно до п.7.15 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Згідно п.2.6. Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Колегія суддів звертає увагу, що ТОВ «ТНС» своєчасно здійснено оприбуткування у касі готівки у касових книгах, наданих до перевірки, а тому висновок податкового органу про порушення Указу Президента України від 12.06.1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» є помилковим.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обгрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2016р. по справі № 820/328/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлений 21.06.2016 р.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Старосуд М.І.