Справа № і826/27021/15
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі - Війтович Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 4215/к від 26 листопада 2015 р. про звільнення його з посади начальника Управління організації роботи органів державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби. Позивач просив також поновити його на займаній посаді з 26.11.2015 року, зобов'язання Міністерство юстиції України анулювати запис в трудовій книжці про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України як помилково внесений, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати згадане рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1128/к віл 15.04.2015 року ОСОБА_2 призначено з 15 квітня 2015 року на посаду начальника Управління розгляду звернень громадян та юридичних осіб Департаменту державно виконавчої служби.

Наказом Міністерства юстиції України № 2560/к віл 17.08.2015 року ОСОБА_2, у зв'язку із зміною структурного та штатного розпису Міністерства юстиції, переведено з 14 серпня 2015 року на посаду начальника Управління організації роботи органів державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби.

Згідно наказу № 4215/к від 26.11.2015 р. позивача звільнено з посади начальника Управління організації роботи органів державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби з 26 листопада 2015 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 р. № 228 Міністерство юстиції України (Мін'юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 1 Закону України «Про державну службу» від 17 листопада 2011 р. № 4050-VI, що був чинним у період спірних правовідносин, державна служба - це професійна діяльність державних службовців з підготовки пропозицій щодо формування державної політики, забезпечення її реалізації та надання адміністративних послуг.

Пунктом 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_2 перебував на державній, тобто публічній службі.

За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» від 17 листопада 2011 р. № 4050-VI підставами припинення державної служби є: втрата права на державну службу або його обмеження (стаття 38 цього Закону); закінчення строку призначення (стаття 39 цього Закону); ініціатива державного службовця (стаття 40 цього Закону); ініціатива суб'єкта призначення (стаття 41 цього Закону); настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 42 цього Закону); незгода державного службовця на проходження державної служби у разі зміни її істотних умов (стаття 34 цього Закону); досягнення державним службовцем шістдесятип'ятирічного віку; визнання державного службовця безвісно відсутнім або оголошення його померлим згідно з рішенням суду, що набрало законної сили; смерть державного службовця. Державна служба припиняється також з інших підстав, передбачених законом.

Тобто, підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, які наведені у названому Законі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Угода про припинення трудового договору згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, якими є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 визначено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем власноруч написана заява про звільнення за угодою сторін.

Тобто, між Міністерством юстиції України та ОСОБА_2 була досягнута взаємна згода щодо припинення трудового договору, а відтак слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відсутність у названій заяві дати звільнення обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки вжите у ній формулювання «датою звільнення прошу вважати дату підписання наказу» свідчить про згоду позивача на звільнення у зручний для роботодавця час.

Так само і той факт, що після написання заяви про звільнення позивача було переведено на іншу посаду не змінює досягнутої домовленості щодо припинення трудового договору і перебуваючи на цій посаді позивач не висловив будь-яких заперечень проти досягнутої угоди про звільнення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на той факт, що у день підписання наказу про звільнення він перебував на лікуванні є помилковим, оскільки звільнення відбулося не з ініціативи адміністрації.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 14 червня 2016 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.