Справа № 826/12630/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості, директора Дарницького районного центру зайнятості, третя особа - Міністерство соціальної політики України, про скасування наказу, стягнення допомоги по безробіттю, інфляційних витрат та 3 відсотків річних, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства соціальної політики України про зобов'язання скасувати наказ Дарницького районного центру зайнятості №НТ140623 від 23.06.2014 року, яким було прийнято рішення про припинення реєстрації Позивача у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування.

У подальшому Окружним адміністративним судом м. Києва ухвалою від 28.01.2016 року було задоволено клопотання Позивача та допущено заміну неналежних відповідачів - Міністерство соціальної політики України та Державну службу зайнятості України на належного - Київський міський центр зайнятості (далі - Відповідач-1, КМЦЗ), а також залучено другого відповідача - директора Дарницького районного центру зайнятості (далі - Відповідач-2, Директор Дарницького РЦЗ).

Відтак, з урахуванням прийнятих судом першої інстанції уточнених позовних вимог, Позивач просив:

- скасувати діючий наказ від 18.12.2015 року про припинення реєстрації Позивача з 19.04.2014 року;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 допомогу по безробіттю за 260 календарних днів, інфляційні витрати та 3% річних.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.04.2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки підставами для прийняття оскаржуваного наказу від 18.12.2015 року були ідентичні зазначеним у наказі від 23.06.2014 року, правомірність якого була встановленням рішенням суду, яке набрало законної сили, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Наголошує на недослідженні судом ряду фактичних обставин справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній.

Представники Відповідачів наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, виходячи з наступного.

21.02.2014 року Позивач звернувся до Дарницького РЦЗ із заявою про надання статусу безробітного (т. 1 а.с. 97). Наказом Відповідача-2 від 27.02.2014 року №НТ140227 (т. 1 а.с. 98) ОСОБА_2 було відмовлено у наданні статусу безробітного відповідно до пп. 1 п. 7 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 198 (далі - Порядок №198).

У подальшому Позивач 25.04.2014 року звернувся до Дарницького РЦЗ із заявою про надання статусу безробітного (т. 1 а.с. 103). Наказом Відповідача-2 від 05.05.2014 року №НТ140505 відмовлено Позивачу у наданні статусу безробітного. Проте наказом Дарницького РЦЗ від 07.05.2014 року №НТ140507 було надано Позивачу статус безробітного з 25.04.2014 року. Наказом Відповідача-2 від 08.05.2014 року №НТ140508 було призначено ОСОБА_2 допомогу по безробіттю з 02.05.2014 року по 26.04.2015 року, а також наказом від 08.05.2014 року №НТ140508 розпочато (поновлено) Позивачу виплату допомоги по безробіттю з 02.05.2014 року.

Згодом на підставі наказу від 05.06.2014 року №НТ140605 Позивачу було скорочено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з недотриманням безробітним рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», пп. 5 п. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття» та пп. 5 п. 5.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року, на строк до 90 календарних днів з 20.05.2014 року по 18.06.2014 року (далі - Порядок №307).

Наказом Дарницького РЦЗ від 23.06.2014 року №НТ140623 оформлено рішення про припинення Позивачу виплати допомоги по безробіттю у зв'язку з невідвідуванням безробітним ДСЗ без поважних причини 30 календарних днів і більше (пп. 13 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття») з 02.05.2014 року.

Наказом Дарницького РЦЗ від 23.06.2014 року №НТ140623 припинено реєстрацію безробітних у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування відповідно до абзацу 2 пп. 2 п. 37 Порядку №198 з 19.06.2014 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року у справі №826/15024/14 частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_2, КМЦЗ - скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2014 року та ухвалено нову, якою позовні вимоги задоволено частково - скасовано накази Дарницького РЦЗ №НТ140505 від 05.05.2014 року, №НТ140227 від 27.02.2014 року про відмову у наданні статусу безробітного; скасовано рішення Дарницького РЦЗ від 07.05.2014 року в частині надання ОСОБА_2 статусу безробітної з 02.05.2014 року та зобов'язано Київський МЦЗ вирішити питання щодо надання ОСОБА_2 статусу безробітної за заявою Позивача про надання статусу від 21.02.2014 року з урахуванням стягнення з Київського МЦЗ середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні згідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.06.2014 року. У задоволенні позовних вимог про визнання необґрунтованої відмови Дарницького РЦЗ у переведенні ОСОБА_2 на посаду головного спеціаліста відділу працевлаштування населення; стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним рішенням, бездіяльністю Дарницького РЦЗ та моральної шкоди; визнання протиправним та скасування наказу Дарницького РЦЗ від 23.06.2014 року №НТ140623 про припинення реєстрації ОСОБА_2 у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування.

Наказом Дарницького РЦЗ від 13.05.2015 року №НТ150513 визнано недійними накази від 05.06.2014 року №НТ140605, від 07.05.2014 року №НТ140507, від 08.05.2014 року №140508, від 08.05.2014 року №НТ140508, від 23.06.2014 року №НТ140623, від 23.06.2014 року №НТ140623 (т. 1 а.с. 110-111). Крім того, наведеним наказом надано Позивачу статус безробітного з 21.02.2014 року, призначено допомогу по безробіттю з 28.02.2014 року по 06.07.2014 року, відкладено виплату допомоги по безробіттю з 28.02.2014 року по 13.06.2014 року, скорочено виплату допомоги по безробіттю з 20.05.2014 року по 18.06.2014 року, припинено виплату допомоги по безробіттю з 02.05.2014 року та припинено реєстрацію безробітних з 19.06.2014 року.

У подальшому, наказом Дарницького РЦЗ від 20.07.2015 року №НТ150720 призначено допомогу по безробіттю Позивачу з 28.02.2014 року по 22.02.2015 року, відкладено виплату допомоги по безробіттю з 28.02.2014 року по 13.06.2014 року, скорочено виплату допомоги по безробіттю з 20.05.2014 року по 18.06.2014 року, припинено виплату допомоги по безробіттю з 02.05.2014 року та припинено реєстрацію безробітних з 19.06.2014 року (т. 1 а.с. 112-113). Крім того, наведеним наказом визнано недійсними накази від 13.05.2015 року №НТ150513.

На адресу Київського МЦЗ від Державної служби зайнятості надійшов лист від 11.12.2015 року №ДЦ-04-8920/0/6-15 (т. 2 а.с. 5-6), в якому зазначено, що засобами ЄІАС проведено перевірку щодо безробітної ОСОБА_2 та встановлено, що прийняті 20.07.2015 року Дарницьким РЦЗ рішення (наказ №НТ150720), крім рішення про призначення допомоги по безробіттю на 360 днів, не відповідають нормам чинного законодавства. Так, у наведеному листі вказано, що оскільки ОСОБА_2 з останнього місця роботи звільнена відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, що передбачає виплату вихідної допомоги при звільненні, допомогу по безробіттю, відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Порядку №307 необхідно було відкласти на термін 1 місяць з дня її звільнення. Крім того, зазначено, що оскільки відвідування 20.05.2014 року не було узгоджено Відповідачем-2 з Позивачем, то прийняття рішення про скорочення допомоги по безробіттю на 30 днів не відповідає п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», у зв'язку з чим рішення по ОСОБА_2 необхідно відмінити та прийняти рішення про відкладення допомоги по безробіттю на 1 місяць (з дня звільнення) відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття», та припинення реєстрації у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування. Оскільки відповідно до даних ЄІАС останній день відвідування ОСОБА_2 05.05.2014 року, цей день повинен бути останнім днем виплати ОСОБА_2 допомоги по безробіттю.

Як вбачається зі змісту додатку 2 до персональної картки №00019 ОСОБА_2, Дарницьким РЦЗ 18.12.2015 року прийнято наказ №НТ151218 про припинення виплати допомоги по безробіттю на підставі пп. 13 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття» та пп. 3 п. 1 Порядку №198 з 06.05.2014 року та наказ від 18.12.2015 року №НТ151218 про припинення реєстрації безробітних на підставі абз. 2 пп. 2 п. 37 Порядку №198 з 19.06.2014 року. При цьому вказаними наказами було визнано недійсними рішення від 20.07.2015 року №НТ150720.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 43, 44, 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. п. 3, 29, 37 Порядку №198, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки підстави для прийняття оскаржуваного наказу від 18.12.2015 року №НТ151218 про припинення реєстрації Позивача як безробітної з 19.06.2014 року були тотожними підставам, викладеним у наказі від 23.06.2014 року №НТ140623, правомірність якого була встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, а прийняття нового наказу від 18.12.2015 року №НТ151218 було зумовлено технічними особливостями роботи Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України «Про зайнятість населення» (далі - Закон) в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 43 Закону статусу безробітного може набути: 1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеної норми Закону Кабінетом Міністрів України було затверджено Порядок №198.

Поряд з цим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону зареєстровані безробітні зобов'язані відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів.

Аналогічне положення Закону відтворене у п. 28 Порядку №198, згідно якого (в редакції, яка діяла на момент прийняття наказу від 23.06.2014 року) безробітний зобов'язаний відвідувати з метою пошуку підходящої роботи та отримання інших соціальних послуг територіальний орган, в якому він зареєстрований, не рідше ніж один раз на 30 календарних днів з паспортом чи іншим документом, що посвідчує особу, та трудовою книжкою.

У разі зміни даних, що впливають на підбір підходящої роботи, або підстав для виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття зареєстрований безробітний подає відповідні документи.

У подальшому до п. 28 Порядку №198 постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2014 року №403, яка набрала чинності 10.09.2014 року, були внесені зміни, згідно яких зареєстрований безробітний зобов'язаний відвідувати з метою пошуку підходящої роботи та отримання інших соціальних послуг центр зайнятості, в якому він зареєстрований, не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, крім випадків, що сталися внаслідок надзвичайної ситуації, виникнення якої підтверджується на запит центру зайнятості відповідним органом згідно із законодавством, з пред'явленням паспорта громадянина України чи іншого документа, що посвідчує особу, та трудової книжки.

Зареєстрований безробітний, який подав паспорт громадянина України до підрозділу ДМС для оформлення або переоформлення, пред'являє під час відвідування центру зайнятості довідку, що видається підрозділом ДМС, про реєстрацію місця проживання/місця перебування. Копія довідки зберігається в особовій справі такого безробітного.

Зареєстровані безробітні, які з поважної причини не змогли звернутися до центру зайнятості у строк, установлений для відвідування, повинні відвідати центр зайнятості не пізніше, ніж у день, що настає після закінчення дії обставин, що склалися у зв'язку з поважною причиною, за умови підтвердження її наявності відповідними документами. У разі коли такий день припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, особа повинна звернутися до центру зайнятості у перший робочий день, що настає за ним.

Поважними причинами, наявність яких підтверджена відповідними документами, є хвороба громадянина, смерть членів його сім'ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 14 років, відвідування лікарні, судових та правоохоронних органів, районних військкоматів, інших державних установ та інші обставини, які унеможливлюють відвідування центру зайнятості.

З наведеного випливає, що законодавцем покладено обов'язок на осіб, які зареєстровані як безробітні, у визначений і погоджений з ними час відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. Відтак судова колегія погоджується з твердженням Апелянта, що обов'язок з відвідування територіального органу закріплений виключно за зареєстрованим безробітним, якою на момент виникнення спірних правовідносин була ОСОБА_2, а не за особою, що шукає роботу.

При цьому, за невиконання особою такого обов'язку і Законом, і Порядком №198 передбачена відповідальність.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 45 Закону реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі невідвідування без поважних причин територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування (наявність поважних причин підтверджується відповідними документами).

Отже, на відміну від необхідності оформлення наказом рішення територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції про надання статусу безробітного або відмову у наданні такого статусу, законодавство не містить вимог щодо оформлення наказом рішення про відвідування.

Згідно абз. 2 пп. 2 п. 37 Порядку №198 територіальний орган припиняє реєстрацію у разі невідвідування без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування (крім тих, що беруть участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, проходять професійне навчання за направленням територіального органу, зайняті працею, пов'язаною з організацією підготовки та проведенням виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів) (на 31-й день).

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року у справі №826/15024/14, на адресу Позивача: АДРЕСА_1, вказану останнім у персональній картці, Дарницьким РЦЗ було направлено лист від 06.05.2014 року №21/720 (т. 1 а.с. 114), в якому повідомлено про те, що з 25.04.2014 року ОСОБА_2 надано статус безробітної, та вказано на необхідність з'явитися до спеціаліста 20.05.2014 року о 16 годині 20 хвилин. Даний лист було отримано Позивачем 12.05.2014 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 115). Разом з тим, у встановлений у листі час Позивач не відвідала Дарницький РЦЗ. Крім того, протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування ОСОБА_2 не виконала свого обов'язку як зареєстрована на той час безробітна з відвідування територіального органу протягом 30 робочих днів. Доказів поважності невідвідування територіального органу Позивачем надано не було.

Крім того, Окружний адміністративний суд м. Києва обґрунтовано підкреслив про неподання Позивачем належних доказів на спростування преюдиційних висновків Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року у справі №826/15024/14 в частині відсутності правових підстав для скасування наказу від 23.06.2014 року №НТ140623, якому відповідає оскаржуваний наказ від 18.12.2015 року №НТ151218, оскільки спір виник з приводу правовідносин, які стосуються виключно періоду припинення реєстрації Позивача як безробітної з 19.06.2014 року.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що оскаржуваний наказ від 18.12.2015 року №НТ151218 було прийнято Відповідачем-2 виключно внаслідок необхідності прийняття всіх подальших наказів після відмінених, що є особливістю роботи Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування оскаржуваного наказу та похідних від них вимог про стягнення коштів.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини1 очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київського міського центру зайнятості, директора Дарницького районного центру зайнятості, третя особа - Міністерство соціальної політики України, про скасування наказу, стягнення допомоги по безробіттю, інфляційних витрат та 3 відсотків річних - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.