Справа № 670/1100/15-а
Суддя: Волкова О. М.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/1100/15-а
Провадження № 2-а/670/13/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Волкової О.М.

з участю секретаря Павлішена Ю.В.

позивача -- ОСОБА_1

представника відповідача -- Коваль Л.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області про порушення конституційних прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із адміністративним позовом до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області про порушення конституційних прав, у якому просила суд скасувати частину 39 рішення сорок п'ятої сесії від 21.10.2015 року та зобов'язати сільську раду с. Нетечинці виділити земельну ділянку їй та її дочці за заявою від 31.03.2015 року. Також просила стягнути з відповідача на її користь за прийняття незаконного рішення нанесену моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1Є зазначала, що Нетечинецькою сільською радою вже втретє відмовлено їй та її дочці у виділенні земельної ділянки в користування із земель комунальної власності з господарського двору бувшого КСП «Поділля» під майновим паєм, який був переданий позивачці у 2001 році. Своїм незаконними рішенням сільська рада наносить їй моральну шкоду, примушуючи втрачати спокій, гроші та час.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити.

Пояснила, що вона є власником майнового паю бувшого КСП «Поділля», та зокрема площадки із твердим покриттям, і бажає взяти у користування земельну ділянку, на якій знаходиться вказана споруда. З цією метою вона ще 31.03.2015 року звернулась із заявою про надання земельної ділянки у користування, однак сесія їй відмовила. Після скасування рішення сесії судом її заява знов розглядалась 21.10.2015 року на сесії Нетечинецької сільської ради, однак по суті питання вирішено не було. Тому вказане рішення просить скасувати, зобов'язати сільську раду виділити їй земельну ділянку під майновим паєм та стягнути на її користь моральну шкоду у сумі 10000 гривень.

Представник відповідача, сільський голова Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Коваль Л.Д., у судовому засіданні позов не визнала.

В заперечення пояснила, що заява ОСОБА_1 від 31.03.2015 року про виділення земельної ділянки під майновим паєм розглядалась на сесії Нетечинецької сільської ради 21.10.2015 року на виконання рішення Віньковецького районного суду від 25.08.2015 року, яким було зобов'язано Нетечинецьку сільську раду розглянути вказану заяву повторно. Але оскільки позивачка не додала до заяви документів про місце розташування земельної ділянки, оглядового плану, технічної документації, то сесія вирішила рекомендувати їй звернутись до комісії по розпаюванню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 31.03.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали до Нетечинецької сільської ради заяву, зареєстровану відповідачем за вх. № 45, про надання земельної ділянки в користування, з урахуванням належного позивачці на праві власності майнового паю, та додали до заяви викопіровку, карту Нетечинець, акт передачі майна.

Вказана заява була розглянута на сесії Нетечинецької сільської ради від 18.08.2015 року.

Постановою Віньковецького районного суду від 25.08.2015 року, ухваленою в адміністративній справі № 670/544/15-а за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської ради про скасування незаконних рішень, визнання бездіяльності незаконною було скасовано рішення сорок другої сесії Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області VІ скликання від 18 травня 2015 року в частині розгляду заяви ОСОБА_1 за вхідним номером № 45 від 31.03.2015 року про виділення земельної ділянки під її майновим паєм (площадки з твердим покриттям), та зобов'язано Нетечинецьку сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.03.2015 року.

На виконання цього рішення суду заява ОСОБА_1 від 31.03.2015 року була розглянута 21.10.2015 року на засіданні сорок п'ятої сесії Нетечинецької сільської ради VІ скликання, та ОСОБА_1 було рекомендовано звернутись до комісії по розпаюванню для виділення її майнового паю в натурі (на місцевості).

Таке рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 не додала до заяви документ на підтвердження місця розташування майнового паю, а саме площадки з твердим покриттям.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України, встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 123 цього Кодексу передбачено ,що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відмову органів місцевого самоврядування або органів державної влади в наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду в установлений законом строк може бути оскаржено в судовому порядку. Рішення про відмову в наданні земельної ділянки в користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою.

Згідно зі ст. 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування на правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1, та зокрема щодо виділення земельної ділянки під майновим паєм, вказувала, що позивачка не надала необхідних підтверджуючих документів про місце розташування земельної ділянки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувшись до Нетечинецької сільської ради із заявою про надання їй земельної ділянки під майновим паєм (площадки з твердим покриттям) додала до заяви акт прийому - передачі від 19.07.2001 року від комісії з організації вирішення майнових паїв площадки з твердим покриттям як майнового паю та викопіровку з опорного плану с. Нетечинці.

Проте в порушення вищезазначених норм 21.10.2015 року на сесії Нтечинецької сільської ради заява позивачки по суті повторно вирішена не була.

Тому, враховуючи, що рішення сесії Нетечинецької сільської ради 21.10.2015 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, для належного захисту прав позивачки слід скасувати рішення сорок п'ятої сесії Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області VІ скликання від 21 жовтня 2015 року в частині розгляду заяви ОСОБА_1 за вхідним номером № 45 від 31.03.2015 року про виділення земельної ділянки під її майновим паєм (площадки з твердим покриттям), та зобов'язати Нетечинецьку сільську раду повторно розглянути вказану заяву.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає таке.

Статтею 56 Констимтуції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди » розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Отже, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 10000 гривень задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено передбачених ст. ст. 23, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, та зокрема позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральної шкоди саме діями відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, ст. 6, ст. 10, ст. 11, ст. 17, ст. ст. 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Скасувати рішення сорок п'ятої сесії Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області VІ скликання від 21 жовтня 2015 року в частині розгляду заяви ОСОБА_1 за вхідним номером № 45 від 31.03.2015 року про виділення земельної ділянки під її майновим паєм (площадки з твердим покриттям), та зобов'язати Нетечинецьку сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.03.2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її складання в повному обсязі через Віньковецький районний суд Хмельницької області.

Суддя О.М. Волкова