Справа № 368/1452/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 368/1452/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Іванюта Т.Є. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 червня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області на постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому просить суд:

- визнати незаконними дії Заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Савченко Д.Ю. про накладення штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 340 грн. згідно постанови незаконними про накладення штрафу на ОСОБА_2 від 23.04.2014 року, дії по винесення в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору та про закінчення виконавчого провадження № 40165619 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», з виконання виконавчого листа №2-118/12 від 27.09.2013 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області;

- скасувати постанову Заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Савченко Д.Ю. про накладення штрафу в розмірі 340 грн. на ОСОБА_2 від 23.04.2014 року по виконавчому провадженню № 40165619 з виконання виконавчого листа №2-118/12 від 27.09.2013 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області;

- скасувати Постанову Заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Савченко Д.Ю. від 23.04.2014 року про винесення в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 40165619;

- скасувати Постанову Заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Савченко ДЮ. від 23.04.2014 року по виконавчому провадженню № 40165619 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-118/12 від 27.09.2013 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»;

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано незаконними дії Заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Савченко Д.Ю. про накладення штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 340 грн. згідно постанови незаконними про накладення штрафу на ОСОБА_2 від 23.04.2014 року, дії по винесення в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору та про закінчення виконавчого провадження № 40165619 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», з виконання виконавчого листа №2-118/12 від 27.09.2013 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області. Скасовано постанову Заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Савченко Д.Ю. про накладення штрафу в розмірі 340 грн. на ОСОБА_2 від 23.04.2014 року по виконавчому провадженню № 40165619 з виконання виконавчого листа №2-118/12 від 27.09.2013 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області. Скасовано постанову Заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Савченко Д.Ю. від 23.04.2014 року про винесення в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 40165619. Скасовано постанову Заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Савченко Д.Ю. від 23.04.2014 року по виконавчому провадженню № 40165619 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-118/12 від 27.09.2013 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно зі п.4 ч.1 ст. 198, ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує та закриває провадження у справі, якщо визнає, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.03.2013 року Кагарлицьким районним судом Київської області було розглянуто в порядку цивільного судочинства цивільну справу та рішенням, в порядку ЦПК, позов і зустрічний позов задоволено частково та розділено житловий будинок АДРЕСА_1 в натурі.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.09.2013 року в порядку ЦПК скасовано рішення Кагарлицького районного суду Київської області в частині відмови в задоволенні позову і прийнято в цій частині нове, яким розділено житловий будинок АДРЕСА_1 в натурі.

На виконання вищезазначеного рішення, було видано виконавчий лист № 2- 118/12, яким зобов'язано ОСОБА_2 провести наступні переобладнання в будинку АДРЕСА_1: влаштувати коридор 1-1 в приміщенні 1-1 шириною не менше 1,1 м; демонтувати дверний блок та закласти проріз між приміщеннями 1-1 та 1-4; влаштувати тамбур 1-3 глибиною не менше 1,4 м. в приміщенні 1-3; влаштувати проріз та встановити дверний блок між приміщенням 1-4 та тамбуром 1-3; влаштувати проріз та встановити дверний блок в тамбурі 1-3 для входу; закласти віконний проріз в приміщенні 1-3; влаштувати проріз та встановити віконний блок в приміщенні 1-3; демонтувати дверний блок та закласти проріз між приміщеннями 1-2 та 1-3 згідно додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10 січня 2013 року.

09.10.2013 року ОСОБА_4 звернулась з заявою до начальника ДВС Кагарлицького РУЮ про прийняття на виконання виконавчого листа №2-118/12 від 27.09.2013 року.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Кагарлицького РУЮ Вороновою І.О. від 11.10.2013 року було відкрито виконавче провадження по даному виконавчому листу з примусового виконання рішення суду прийнятого в порядку ЦПК.

23.04.2014 року Заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Савченко Д.Ю. були винесені постанови про накладення штрафу в розмірі 340 грн. на ОСОБА_2, про винесення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 та про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-118/12 від 27.09.2013 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню № 40165619, так як натравлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності Кондрат за ст.382 КК України.

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та рішеннями відповідача з примусового виконання рішення суду по цивільній справі, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовну заяву та задовольняючи позов по суті дійшов висновку, що даний спір має бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, суд першої інстанції посилається на ст.18 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції що вказаний спір є адміністративно-правовим.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

У частині першій статті 181 цього Кодексу передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отож, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

За частинами четвертою-п'ятою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV визначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 383 ЦПК учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважа ють, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконав ця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьо го Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При цьому, посилання суду першої інстанції на положення п.5 ч.1 ст.18 КАС України необґрунтовані, так як зазначеною нормою чітко визначено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті.

Однак, в даному випадку з матеріалів справи вбачається, що виконується в примусовому порядку саме рішення суду, яке прийнято в порядку ЦПК по цивільній справі, а не по справі, передбаченої пунктами 1 - 4 частини першої ст.18 КАС України.

Крім того, оскаржує дії державного виконався учасник виконавчого провадження (боржник), а тому, посилання суду першої інстанції на дану норму права необґрунтовані та не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як убачається із матеріалів справи та зазначено вище, спірні правовідносини виникли щодо винесення державним виконавцем постанов з примусового виконання рішення суду, розглянутому в порядку цивільного судочинства та з позовом про скасування постанов звернувся боржник, який виступав відповідачем у спорі, що вирішувався судом за правилами ЦПК.

З наведеного нормативного регулювання з огляду на фактичні обставини справи вбачається, що незгода боржника з постановами державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому за виконавчим документом, виданим цивільним судом, не може бути предметом розгляду за правилами КАС.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, в постанові від в постанові від 01.12.2015 року у справі № 21-3404а15, в якій Суд звернув увагу на ті обставини, що дії та рішення державного виконавця можуть бути оскаржені до того суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду України, колегія суддів приходить до висновку, що відносини про скасування постанов державного виконавця з примусового виконання рішення суду, що розглядав спір за правилами ЦПК є цивільно-правовими, а не адміністративними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі.

Враховуючи викладені положення Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з закриттям провадження по справі.

Відповідно до ст. 203 КАСУ за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. 157, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області - задовольнити частково.

Постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року - скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2, що даний спір має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 23 червня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.