Справа № 826/16698/14(2т.)
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2016 р. м. Київ К/800/20518/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - Іванченка А.С., Ковальчук А.О., Михайленка Д.О., Соломко Г.В.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - Управління)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015

у справі № 826/16698/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна" (далі - Товариство)

до Управління

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Товариство звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.09.2014 № 000953901 та № 000943901.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2015 у задоволенні позову відмовлено з посиланням на безтоварний характер операцій з поставки платникові ремонтних робіт задекларованими контрагентами.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що Управлінням не спростовано належними засобами доказування факти господарської діяльності, засвідчені поданими платником первинними документами.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, покладеними в основу прийняття оскаржуваної постанови, Управління звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення апеляційного суду та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору як скасовану незаконно.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями під час розгляду справи встановлено, що Управлінням було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства по фінансово-господарським відносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Ірлен Голд ЛТД» та з товариством з обмеженою відповідальністю «Мастерхім» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, оформлену актом від 30.07.2014 № 36/28-10-39-10/32424255.

За наслідками цієї перевірки відповідачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 14.09.2014 № 000953901, за яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 9939 грн. за основним платежем та на 2485 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 14.09.2014 № 000943901 про донарахування позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 82529 грн. за основним платежем та 41265 грн. за штрафними санкціями.

Підставою для цих донарахувань слугував висновок податкового органу про те, що господарські операцій з поставки названими постачальниками ремонтних робіт позивачеві не здійснювалися, подані платником первинні документи на підтвердження виконання цих операцій містять недостовірні відомості та представлені платником з метою одержання необґрунтованої податкової вигоди, дії платника спрямовані на штучне створення документального підтвердження факту виконання взаємних зобов'язань між господарюючими суб'єктами.

На обґрунтування цього висновку Управління посилається на обставини, установлені у ході проведення зустрічних перевірок названих контрагентів, щодо: відсутності у них ознак реальних суб'єктів господарювання в силу реєстрації на підставних осіб, які заперечують свою причетність до фінансово-економічної діяльності очолюваних ними підприємств, неперебування останніх на місцем реєстрації: неможливості виконання ремонтних робіт у задекларованих обсягах з огляду на недостатність матеріальних та трудових ресурсів для провадження господарської діяльності та виконання розглядуваних операцій; подання названими контрагентами податкової звітності з нульовими показниками. Також відповідач посилається на обставини, установлені слідчим органом щодо використання ТОВ «Мастерхім» та ТОВ «Ірлен Голд ЛТД» у схемах конвертації безготівкових коштів у готівку за допомогою оформлення штучного документообігу для імітації господарських операцій.

За правилами підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведені законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат і податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт. Податкова вигода не може бути визнана обґрунтованою, якщо отримана не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності. Формально складений пакет первинних документів не може бути підставою для формування даних податкового обліку.

Аналізуючи наведені в акті перевірки доводи Управління, суди встановили, що за договорами підряду, укладеними позивачем з ТОВ «Мастерхім» та з ТОВ «Ірлен Голд ЛТД» з січня по серпень 2012 року, названі постачальники зобов'язалися виконати власними засобами та з власних матеріалів ремонті роботи на об'єктах Товариства у відповідності до Кошторисів. На підтвердження фактичного виконання цих операцій позивачем подано акти виконаних робіт, кошториси, податкові накладні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не визнав наведені первинні документи належним і достатнім доказом товарності розглядуваних операцій. Зазначений висновок суду зроблений на основі того, що у названих контрагентів відсутні об'єктивно необхідні ресурси (основні і оборотні засоби, штат працівників тощо) для виконання ремонтних робіт у заявлених обсягах на умовах, визначених у договорах підряду; виконання підрядних робіт не відповідає статутним видам діяльності ТОВ «Мастерхім» та з ТОВ «Ірлен Голд ЛТД», якими є, відповідно, виробництво лаків і фарб, пасажирський наземний транспорт. Також судом при прийнятті рішення враховано, що установлені у рамках досудового слідства обставини підтверджують факт створення названих суб'єктів господарювання з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у наданні послуг суб'єктам реального сектору економіки з виведення грошових коштів з господарського обороту і переведення їх у готівку, а також у сприянні в незаконному формуванні витрат і податкового кредиту з ПДВ для ухилення від оподаткування.

Апеляційний суд, в свою чергу, приймаючи рішення про задоволення цього позову, даних обставин не спростував, натомість пославшись на наявність у платника пакету первинних документів, що містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст, обсяг розглядуваних операцій та їх учасників.

При цьому апеляційний суд зазначив, що за відсутності постановленого вироку у кримінальній справі власне показання осіб (керівників ТОВ «Мастерхім» та ТОВ «Ірлен Голд ЛТД»), надані у рамках кримінального провадження, не мають правового значення для оцінки діяльності цих суб'єктів господарювання та визначення правових наслідків вчинених ними господарських операцій.

Втім з таким висновком погодитися не можна. Адже подані відповідачем протоколи допиту підозрюваних є доказами у розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а тому підлягають оцінці і дослідженню за правилами статті 86 КАС, тобто у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами у справі. Власне ж відсутність вироку, постановленого за фактом фіктивного підприємництва, не є свідченням реальності ТОВ «Мастерхім» та ТОВ «Ірлен Голд ЛТД» як суб'єктів господарювання, у зв'язку з чим у даному разі вказана обставина підлягала обов'язковій перевірці у рамках даного провадження з використанням процесуальних інструментів, передбачених чинним законодавством.

Крім того, при аналізі показань посадових осіб названих підприємств слід враховувати і правовий висновок Верховного Суду України, викладений у його постанові від 05.03.2012 (справа № 21-421а11), відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Власне ж посилання апеляційного суду на первинні документи без їх правової оцінки у сукупності з доводами та доказами, представленими відповідачем у справі, є проявом трафаретного підходу та формалізму при вирішенні податкового спору.

У даному разі зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції не вбачаються мотиви, що давали йому законні підстави для іншої оцінки фактичних обставин зі спору у порівнянні із судом першої інстанції.

За таких обставин, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору як скасоване помилково.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 у справі № 826/16698/14 скасувати.

3. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2015 у справі № 826/16698/14 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько