Справа № 808/9/16
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року , о 13:55 годині,Справа № 808/9/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення, рішення та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що за результатами проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1 відповідачем зроблено хибні висновки про те, що ним не було надано до перевірки первинних документів, які підтверджують понесені витрати, а саме використання придбаних паливно-мастильних матеріалів у господарській діяльності як підприємця, двічі віднесено до витрат комунальні послуги та включено до витрат у 2014 році витрати, понесені в 2013 році. Зазначені висновки привели по прийняття суб'єктом владних повноважень оскаржуваних рішень. Позивач не згоден із такими висновками контролюючого органу, оскільки, по-перше фактичне використання паливно-мастильних матеріалів у його господарській діяльності підтверджується відповідними первинними документами. По-друге, товари, придбані наприкінці 2013 року, знаходились на початку 2014 року в залишку. Вони були реалізовані у січні-лютому 2014 року та обґрунтовано включені у витрати 2014 року під час їх реалізації.

Позивач просить скасувати прийняті Пологівською ОДПІ рішення, а саме: вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-007961702 від 04.12.2015; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 18.12.2015; податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 18.12.2015.

В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов, виходячи з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає з підстав, викладених в запереченнях, що обґрунтовані висновками акту перевірки позивача №1265/08-15-17-02/НОМЕР_1 від 04.12.2015. Просить відмовити у позові.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Судом встановлено, що Пологівською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку щодо дотримання вимог податкового законодавства з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, результати якої викладено в акті перевірки №1265/08-15-17-02/НОМЕР_1 від 04.12.2015. За результатами перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог: п. 138.2 ст. 138, п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, чим занижено суму податку на доходи фізичних осіб, який необхідно сплатити до бюджету за 2014 рік на загальну суму 8376,4 гривень; п. 177.10 ст. 177 ПК та Порядок ведення книги обліку доходів та витрат, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України, №481 від 16.09.2013 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218; п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що спричинило недонарахування сум єдиного внеску в 2014 році в розмірі 18994,33 гривень.

На підставі акту №1265/08-15-17-02/НОМЕР_1 від 04.12.2015 ОДПІ прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-007961702 від 04.12.2015 на загальну суму єдиного внеску у розмірі 18994,33 гривень (а.с.13); рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 18.12.2015 на 949,72 гривень штрафних санкцій з єдиного внеску (а.с.10); податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 18.12.2015, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8376,4 гривень за основним платежем та 2094,1 гривень - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.9).

Як вбачається з акту перевірки №1265/08-15-17-02/НОМЕР_1 від 04.12.2015, підставою для прийняття вищевказаних рішень контролюючого органу стали висновки акту перевірки про такі порушення: 1) ФОП ОСОБА_1 до декларації про доходи та майновий стан за 2014 рік до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей було включено вартість оплачених рахунків за спожиту електроенергію та за комунальні послуги з вивезення сміття на загальну суму 2367,75 гривень, які також були включені до інших витрат, тобто включені двічі; 2) в 2014 році до декларації про доходи та майновий стан позивач включив витрати на придбання запчастин, на підставі отриманих накладних попереднього року, на загальну суму 35921,34 гривень. Згідно з поясненнями ФОП ОСОБА_1 від 24.11.2015, залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2014 відсутні; 3) ФОП ОСОБА_1 до складу інших витрат відніс вартість придбаного бензину на суму 17553,55 гривень, але до перевірки надано лише фіскальні чеки на придбання бензину - без документів, які б підтверджували факт використання бензину у господарській діяльності, а саме: товарно-транспортних накладних та подорожних листів.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком штрафних санкцій до акту перевірки №1265/08-15-17-02/НОМЕР_1 від 04.12.2015, вищенаведені порушення відобразилися в прийнятих контролюючим органом рішеннях наступним чином:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 18.12.2015 на загальну суму 10470,5 гривень (основний платіж - 8376,4 гривень, штрафні санкції - 2094,1 гривень): перше порушення - 355,16 гривень основного платежу та 88,79 штрафних санкцій; друге порушення - 5388,2 гривень основного платежу та 1347,05 гривень штрафних санкцій; третє порушення - 2633,03 гривень основного платежу та 658,26 гривень штрафних санкцій;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-007961702 від 04.12.2015 на загальну суму єдиного внеску у розмірі 18994,33 гривень: перше порушення - 821,61 гривень; друге порушення - 12081,64 гривень; третє порушення - 6091,08 гривень;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 18.12.2015 на 949,72 гривень штрафних санкцій з єдиного внеску: перше порушення - 41,08 гривень; друге порушення - 604,08 гривень; третє порушення - 304,55 гривень.

Суд вважає, що для надання оцінки правомірності оскаржуваним рішенням необхідно досліджувати та надавати правову оцінку встановленим перевіркою порушенням законодавства. Так, щодо першого порушення суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач до декларації про доходи та майновий стан за 2014 рік до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей включив вартість оплачених рахунків за спожиту електроенергію та комунальні послуги з вивезення сміття на загальну суму 2367,75 гривень, які також були включені до інших витрат, тобто включені двічі (а.с.175). Позивач пояснює, що зазначені обставини викликані допущенням ним при веденні книги обліку доходів і витрат технічних помилок в частині включення витрат на оплату комунальних послуг в зазначеному розмірі до рядку витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей.

Проте, суд не може погодитися із такими доводами позивача та зазначає, що, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції Закону № 1690-VII від 07.10.2014, далі - ПК), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138. 1 ст. 138 ПК (в зазначеній редакції), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 п. 138. 2 ст. 138 ПК (в зазначеній редакції), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК (в зазначеній редакції), об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з абз.абз. 1, 2 п. 177.10 ст. 177 ПК, фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

На виконання положень абз. 2 п. 177.10 ст. 177 ПК наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218, затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та Порядок її ведення (далі - Порядок №481).

В матеріалах справи наявна копія книги обліку доходів і витрат позивача, що була використана перевіряючими в ході проведення перевірки. В зазначеній книзі витрати з оплати за комунальні послуги на загальну суму 2367,75 гривень віднесені позивачем до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, ці ж витрати також увійшли до декларації позивача за 2014 рік в склад витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей та інших витрат. Водночас, позивач спростовує подвійне включення цих витрат до складу двох видів витрат, надаючи на підтвердження оригінал книги обліку доходів і витрат. При дослідженні останньої судом встановлено, що виявлені в ході перевірки порушення порядку заповнення книги позивач намагався усунути шляхом виправлення та забілення старих записів в графі 4 та перенесення цих показників до графи 10. Зазначені виправлення були зроблені після перевірки, що підтверджується співставленням оригіналу книги обліку доходів і витрат позивача та копії, використаної під час перевірки.

Відповідно до пп. 3 п. 3 Порядку №481, записи у Книзі виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою. Внесення виправлень здійснюється шляхом нового запису, який засвідчується підписом самозайнятої особи.

Таким чином, зазначена обставина призвела до подвійного включення одних й тих самих витрат до складу двох видів витрат в декларації позивача за 2014 рік.

Отже, в частині цього порушення висновок контролюючого органу є правомірним та таким, що ґрунтується на Законі, а отже й підстав для скасування рішень відповідача в цій частині немає.

Щодо другого встановленого порушення суд зазначає натупне. В акті перевірки контролюючим органом зазначене про те, що в 2014 році до декларації про доходи та майновий стан ФОП ОСОБА_1 включив витрати на придбання запчастин на підставі отриманих накладних попереднього року на загальну суму 35921,34 гривень. Згідно з поясненнями ФОП ОСОБА_1 від 24.11.2015, залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2014 відсутні. Отже, на думку контролюючого органу, позивач неправомірно включив до складу витрат документально не підтверджені витрати.

Згідно з п. 135.2 ст. 135 ПК (в вказаній редакції), доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до пп. 135.5.12 п. 135.5 ст. 135 ПК (в зазначеній редакції), інші доходи включають доходи, не враховані при обчисленні доходу періодів, що передують звітному, та виявлені у звітному податковому періоді;

Згідно з п. 137.1 ст. 137 ПК (в вказаній редакції), дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Відповідно до п. 138.4 ст.138 ПК (в зазначеній редакції), витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 23.11.2015 Пологівська ОДПІ в рамках проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 звернулася до останнього із запитом про надання інформації стосовно залишків товарно-матеріальних цінностей на 01.01.2014 та на 31.12.2014 у кількісному та вартісному виразі (а.с.172).

На вказаний запит ФОП ОСОБА_1 відповів листом від 24.11.2015, в якому зазначив, що залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2014 та 31.12.2014 у кількісному та вартісному виразі відсутні (а.с.173).

Відповідач, з посиланням на вказану відповідь позивача, зробив висновок в акті перевірки про те, що витрати позивача на придбання автозапчастин на загальну суму 35921,34, що включені до складу витрат 2014 року, документально не підтверджені.

Проте суд не може погодитися з таким висновком контролюючого органу та зазначає таке. Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 3 Закону № 996-ХІV передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Дослідженням оригіналу книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 встановлено, що в січні 2014 року позивачем було включено до витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей загальну суму 19993,33 гривень на підставі видаткових накладних від листопада 2013 року, а саме: №0970-289 від 01.11.2013 на суму 6404,35 гривень; №0994472 від 06.11.2013 на суму 4818,50 гривень; №030300 від 12.11.2013 на суму 173,33 гривень; №4531 від 12.11.2013 на суму 1048,09 гривень; №0077 від 15.11.2013 на суму 170,91 гривень; №0 від 25.11.2013 на суму 7378,15 гривень (аркуш книги 62).

В лютому 2014 року позивач включив до витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей загальну суму 14647,20 гривень на підставі видаткових накладних від грудня 2013 року, а саме: №1098911 від 02.12.2013 на суму 242,4 гривень; №1098795 від 02.12.2013 на суму 4089,8 гривень; №1147375 від 14.12.2013 на суму 365 гривень; №1156601 від 17.12.2013 на суму 137,05 гривень; №1156581 від 17.12.2013 на суму 2037,55 гривень; №1175008 від 23.12.2013 на суму 156,45 гривень; №1175003 від 23.12.2013 на суму 7011,25 гривень; №07131/03 від 24.12.2013 на суму 607,7 гривень (аркуш книги 63).

В березні 2014 року позивач включив до витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей загальну суму 1280,81 гривень на підставі видаткових накладних від грудня 2013 року, а саме: №4867 від 03.12.2013 на суму 399,62 гривень; №000674 від 16.12.2013 на суму 237,5 гривень; №5102 від 17.12.2013 на суму 643,69 гривень (аркуш книги 64).

Зазначені видаткові накладні та податкові накладні на придбання товарів досліджені в судовому засіданні та наявні в матеріалах справи (а.с.101-137). Також в матеріалах справи наявні акти контрольної перевірки інвентаризації цінностей на основному складі станом на 01.01.2014 №№ 1 - 5, складені ФОП ОСОБА_1 про інвентаризаційний опис наявних цінностей. Зазначеними актами підтверджено знаходження товарно-матеріальних цінностей, витрати на придбання яких були включені до складу витрат позивачем в січні-березні 2014 року, на складі станом 01.01.2014.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем цілком правомірно було включено до складу витрат 2014 року витрати на придбання ним товарно-матеріальних цінностей в листопаді - грудні 2013 року, адже дані товарно-матеріальні цінності були реалізовані ним в січні - березні 2014 року, а, відповідно до п. 138.4 ст. 138 ПК, такі витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від їх реалізації.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист ФОП ОСОБА_1 з поясненнями щодо відсутності залишків товарно-матеріальних цінностей та вважає, що контролюючий орган підійшов до цього питання суто формально, не перевіривши навіть записи в книзі обліку доходів і витрат позивача, з якої вбачається, що витрати на придбання цих товарно-матеріальних цінностей не були включені ФОП ОСОБА_1 до витрат попередніх періодів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що висновок контролюючого органу щодо вищенаведеного порушення є необґрунтованим та неправомірним. Тому суд встановив наявність підстав для скасування рішень відповідача в цій частині.

Відносно третього встановленого порушення про неправомірне включення позивачем до складу інших витрат вартості придбаного бензину на суму 17553,55 гривень, що на думку відповідача не має відношення до господарської діяльності позивача, суд зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки судом встановлено, що в обґрунтування своєї позиції в частині цього порушення контролюючий орган посилається на ненадання до перевірки документів, які б підтверджували факт використання бензину у господарській діяльності, а саме: товарно-транспортних накладних та подорожніх листів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано легковий хетчбек ВАЗ 21124, державний номер НОМЕР_2, бежевого кольору, повною масою 1516 кг, маса без навантаження - 1060 кг.

На підтвердження використання придбаного пального в господарській діяльності позивачем до матеріалів справи надано подорожні листи №№ 1 - 11 за 2014 рік та фіскальні чеки на придбання пального.

Таким чином, суд вважає, що використання придбаного пального в господарській діяльності позивача підтверджена документально, а тому рішення відповідача в цій частині є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваних рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 КАС України, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають здійснені ним документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеній частині позову (2/3): судовий збір у розмірі 324,8 гривень (платіжне доручення №1 від 29.12.2015 на 487,2 гривень (а.с.8).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Скасувати вимогу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-007961702 від 04.12.2015 в частині суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 18172 (вісімнадцяти тисяч сто сімдесяти двох) гривень 72 копійок.

Скасувати рішення Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 18.12.2015 в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 908 (дев'ятисот восьми) гривень 64 копійок.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області форми «Р» № від 18.12.2015 в частині збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8021 (восьми тисяч двадцяти однієї) гривні 23 копійок за основним платежем та 2005 (двох тисяч п'яти) гривень 31 копійки за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В іншій частині позову відмовити.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Пологівської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 324 (трьохсот двадцяти чотирьох) гривень 80 копійок.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш