Справа № 2а/0470/16282/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Київ К/800/8415/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі міста Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2012 року

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року

у справі № 2а/0470/16282/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ольга»

до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі міста Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ольга» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі міста Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 15 листопада 2011 року № та №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2012 року позов був задоволений. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року № та №.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2012 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 15 листопада 2011 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість в частині основного платежу у сумі 512342,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 128085,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 15 листопада 2011 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток в частині основного платежу у сумі 415674,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 103918,50 грн. В іншій частині позову було відмовлено.

В касаційній скарзі ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2012 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська провела планову виїзну перевірку ТОВ «Ольга» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої був складений акт № 3783/23-2-17/30236375 від 28 жовтня 2011 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені: вимоги частини 1 статті 203, статей 2015, 216, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочину, здійсненому по ланцюгу - ТОВ «Карпос» з ТОВ «Ольга»; вимоги підпунктів 4.1.1, 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпунктів 5.2.1, 5.2.5 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3. статті 5, підпункту 5.6.1 пункту 5.6 статті 5, підпункту 5.7.1 пункту 5.7 статті 5, пункту 5.9 статті 5, підпункту 8.3.1 пункту 8.3 статті 8, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток у періоді, який перевірявся, на загальну суму 415674,00 грн., у тому числі: за 2 квартал 2009 року - 1666,00 грн., за 3 квартал 2009 року - 378903,00 грн., за 4 квартал 2009 року - 4396,00 грн., за 1 квартал 2010 року - 957,00 грн., за 2 квартал 2010 року - 2257,00 грн., за 4 квартал 2010 року - 27495,00 грн.; вимоги підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, який перевірявся, на загальну суму 512424,00 грн., у тому числі: за жовтень 2008 року - 17,00 грн., за листопад 2008 року - 1,00 грн., за грудень 2008 року - 162823,00 грн., за січень 2009 року - 66834,00 грн., за лютий 2009 року - 15580,00 грн., за березень 2009 року - 644,00 грн., за травень 2009 року - 82,00 грн., за червень 2009 року - 1111,00 грн., за липень 2009 року - 1231,00 грн., за серпень 2009 року - 1159,00 грн., за вересень 2009 року - 250212,00 грн., за жовтень 2009 року - 1007,00 грн., за листопад 2009 року - 55,00 грн., за грудень 2009 року - 537,00 грн., за лютий 2010 року - 215,00 грн., за березень 2010 року - 800,00 грн., за травень 2010 року - 9113,00 грн., за червень 2010 року - 1003,00 грн.; вимоги абзацу «б» підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», які полягали у неподанні позивачем до органу державної податкової служби декларації з податку на прибуток підприємства за 2010 рік та декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: позивач неправомірно сформував валові доходи та валові витрати, податковий кредит та податкові зобов'язання по господарських операціях з ТОВ «Карпос», які виникли на підставі договору поставки № 504/08/09 від 01 червня 2009 року, укладеному між позивачем (покупцем) та ТОВ «Карпос» (постачальником), та на підставі договору комісії на реалізацію товару № 05/03/10 від 01 лютого 2010 року, укладеного між позивачем (комітентом) та ТОВ «Карпос» (комісіонером), оскільки: за виснвоками акту ДПІ у Московському районі м. Харкова від 23 вересня 2010 року №8831/23/34629821 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Карпос» з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2009 року, лютий, березень 2010 року» було встановлено відсутність у ТОВ «Карпос» об'єктів по операціях з придбання та продажу товарів (послуг), які підпадають під визначення статей 3, 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість» за лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2009 року, лютий, березень 2010 року, а також недодержання ТОВ «Карпос» вимог частини 5 статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України в момент вчинення правочинів, здійснених ТОВ «Карпос» при придбання та продажу товарів (послуг) за лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2009 року, лютий, березень 2010 року; позивач не надав до перевірки товарно-транспортних накладних, які б підтвердили факт перевезення товару від ТОВ «Карпос» до позивача.

На вказаний акт перевірки позивачем були подані заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки були залишені без змін.

15 листопада 2011 року ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктами 54.3.1, 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 120.1 статті 120, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Ольга» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємств на 519762,50 грн., у тому числі: 415674,00 грн. - за основним платежем, 104088,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

15 листопада 2011 року ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктами 54.3.1, 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 120.1 статті 120, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Ольга» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 640700,00 грн., у тому числі: 512424,00 грн. - за основним платежем, 128276,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ТОВ «Ольга» правомірно сформувало валові доходи та валові витрати, податкові зобов'язання з податку на додану вартість та податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «Карпос», оскільки: фактичне виконання господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та не заперечувалось податковим органом у акті перевірки; товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк є підставою для проведення розрахунків за договором перевезення, тоді як у даному випадку не оцінюється правомірність ТОВ «Ольга» валових витрат та податкового кредиту за операцією з перевезення товарно-матеріальних цінностей; постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2012 року у справі № 2а-1484/11/2070 було визнано незаконними дії ДПІ у Московському районі м. Харкова ДПІ у Московському районі м. Харкова щодо проведення перевірки ТОВ «Карпос», за наслідками якої складений акт від 23 вересня 2010 року №8831/23/34629821.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень у повному обсязі, оскільки: податкове повідомлення-рішення № від 15 листопада 2011 року не оскаржувалось позивачем в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 170,00 грн. за неподання ним декларації з податку на прибуток підприємства за 2010 рік, з урахуванням того, що вказане порушення не було спростоване позивачем належними та допустимими доказами; податкове повідомлення-рішення № від 15 листопада 2011 року не оскаржувалось позивачем в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 170,00 грн. за неподання ним декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року, а також в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 82,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 20,50 грн. по господарських операціях з ТОВ «Будсім», з урахуванням того, що вказані порушення не були спростовані позивачем належними та допустимими доказами. В решті суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

За визначенням, наведеним у пункті 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункті 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За приписами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Згідно положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до абзацу 2 пункту 4.7 статті 4 Закону України Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2009 року між ТОВ «Карпос» (постачальником) та ТОВ «Ольга» (покупцем) був укладений договір поставки № 504/08/09, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність покупця товар, у визначеній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні ,а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі (пункту 1.1 статті 1); кількість та асортимент кожної партії товару, що поставляється, зазначається у накладній, складеній на підставі замовлення покупця, яка являється невід'ємною частиною цього договору. Накладні оформляються на кожну партію товару, що поставляється, та мають силу специфікацій до цього договору (пункт 1.2 статті 1); поставка товару здійснюється на умовах DDP, місце доставки - м. Харків, склад покупця 9у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс 2000»). За домовленістю сторін поставка може здійснюватись на інших умовах. Така домовленість оформлюється додатковою письмовою угодою до цього договору (пункт 2.2 статті 2); оплата здійснюється у безготівковій формі. Сторони можуть здійснювати розрахунки з використанням векселів, а також іншим способом, прямо не забороненим діючим законодавством України. Покупець здійснює оплату на умовах відстрочки платежу 90 календарних днів з моменту поставки товару. Датою оплати вважається дата внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (пункт 3.3 статті 3).

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що на виконання умов вказаного договору ТОВ «Карпос» поставило, а ТОВ «Ольга» отримало товар на загальну суму 1666887,26 грн., що підтверджується видатковими накладними та податковими накладними. Оплата за отриманий товар здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 1534722,72 грн., а також в рахунок оплати вартості отриманого від ТОВ «Карпос» товару по вказаному договору ТОВ «Ольга» передало, а ТОВ «Карпос» прийняло вексель серії АА № 185176969, виданий 10 грудня 2010 року, загальною договірною вартістю 132164,54 грн., що підтверджується актом приймання-передачі векселів від 31 грудня 2010 року (т.2 арк. справи 17-65, 75).

Вказані обставини податковим органом не заперечувались та знайшли своє відображення у акті перевірки, в якому, зокрема, було зазначено, що ТОВ «Ольга» надало до перевірки договір поставки від 01 червня 2009 року, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення, які підтверджують рух товарів, а також використання позивачем їх у своїй діяльності - подальша реалізація кінцевим споживачам.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно сформував валові витрати та податковий кредит по господарських операціях з ТОВ «Карпос», які виникли на підставі договору поставки №504/08/09 від 01 червня 2009 року.

Крім іншого, колегія суддів вказує, що відповідно до положень Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року) термін DDP (… named place of destination) (поставка зі сплатою мита (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які «мита» (під словом «мито» тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк є підставою для проведення розрахунків за договором перевезення, тоді як у даному випадку не оцінюється правомірність формування ТОВ ТОВ «Ольга» валових витрат та податкового кредиту за операцією з перевезення товарно-матеріальних цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2010 року між ТОВ «Ольга» (комітентом) та ТОВ «Карпос» (комісіонером) був укладений договір комісії на реалізацію товару №05/03/10, відповідно до умов якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за плату здійснити від свого імені, але за рахунок комітента, в строки та порядку, передбачені цим договором, одну або декілька угод по реалізації товару комітента.

Загальна вартість наданих комісіонером послуг по реалізації товару комітента склала 10000,00 грн. Факт отримання позивачем послуг загальною вартістю 10000,00 грн. підтверджується актами приймання-передачі робіт (виконання послуг), податковими та видатковими накладними, факт оплати позивачем вартості отриманих послуг у сумі 7889,13 грн. платіжними дорученнями (т.2 арк. справи 69-73). Також, судами було встановлено, що 31 грудня 2010 року між ТОВ «Карпос» (первісним кредитором), ТОВ «Харківспецнадра» (новим кредитором) та ТОВ «Ольга» (боржником) було укладено угоду про відступлення права вимоги, відповідно до умов якої первісний кредитор уступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне первісному кредиторові, і стає кредитором за договором комісії на реалізацію товару №05/03/10 від 01 лютого 2010 року (основним договором), укладеним між первісним кредитором і боржником (пункту 1.1); відступлення права вимоги, передбачене цією угодою, за зобов'язанням боржника від первісного кредитора до нового кредитора визначене сторонами у сумі 2910,87 грн. (пункт 2.1) (т.2 арк. справи 74).

Вказані обставини податковим органом не заперечувались та знайшли своє відображення у акті перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач правомірно сформував валові витрати та податковий кредит по господарських операціях з ТОВ «Карпос», які виникли на підставі договору комісії на реалізацію товару №05/03/10 від 01 лютого 2010 року.

Частинами 1, 2 статі 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Також, суди попередніх інстанцій правомірно відхилили, як безпідставні, посилання податкового органу на висновки, викладені у акті ДПІ у Московському районі м. Харкова від 23 вересня 2010 року №8831/23/34629821 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Карпос» з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2009 року, лютий, березень 2010 року», оскільки постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2012 року у справі № 2а-1484/11/2070 було визнано незаконними дії ДПІ у Московському районі м. Харкова ДПІ у Московському районі м. Харкова щодо проведення перевірки ТОВ «Карпос», за наслідками якої складений акт від 23 вересня 2010 року №8831/23/34629821 (т.3 арк. справи 9-12).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що посилання податкового органу на те, що товари, отримані позивачем від ТОВ «Карпос» є безоплатно отриманими, з огляду на що позивач занизив валовий дохід та неправильно від облік приростку (убутку) балансової вартості товарів, є безпідставними.

Разом з цим, правомірними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень у повному обсязі, оскільки: податкове повідомлення-рішення № від 15 листопада 2011 року не оскаржувалось позивачем в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 170,00 грн. за неподання ним декларації з податку на прибуток підприємства за 2010 рік, з урахуванням того, що вказане порушення не було спростоване позивачем належними та допустимими доказами; податкове повідомлення-рішення № від 15 листопада 2011 року не оскаржувалось позивачем в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 170,00 грн. за неподання ним декларації з податку на додану вартість за грудень 2010 року, а також в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 82,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 20,50 грн. по господарських операціях з ТОВ «Будсім», з урахуванням того, що вказані порушення не були спростовані позивачем належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі міста Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ І.Я. Олендер

_____________________ Т.М. Шипуліна